КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 червня 2026 року № 320/54250/24

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої - судді Діски А.Б., розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні суду в м. Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Баришівського відділу Державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Святошинського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправною та скасування постанови,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 звернулася до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Баришівського відділу Державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якому просить:
- визнати протиправною та скасувати постанову начальника Баришівського відділу ДВС у Броварському районі Київської області ЦМУМЮ (м. Київ) від 22.08.2024 ВП № 75387203 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 16000 грн.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, водночас позивач в жодний спосіб не перешкоджав виконанню рішення суду, не вживав будь-яких заходів, що унеможливлюють його виконання, з урахуванням чого постанова про стягнення виконавчого збору підлягає скасуванню. 
Ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, залучено Святошинський відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) до розгляду справи в якості другого відповідача, у залученні до участі справи ОСОБА_2 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - відмовлено.
Відповідачі своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалися. 
Відповідно до частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. 
Дослідивши наявні матеріали справи, заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Рішенням Згурівського районного суду Київської області від 26.01.2021 у справі № 365/358/20 зобов`язано ОСОБА_1 не перешкоджати ОСОБА_2 у спілкуванні з сином ОСОБА_3 . Визначено ОСОБА_2 такий спосіб участі у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_3 : побачення з 10 години 00 хвилин суботи до 17 години 00 хвилин неділі кожного першого та третього тижня місяця без присутності ОСОБА_1 , її юридичного представника та її родичів шляхом забирання та повернення ОСОБА_3 за місцем перебування матері ОСОБА_1 .
Постановою державного виконавця Баришівського відділу ДВС у Броварському районі Київської області ЦМУМЮ (м. Київ) від 26.06.2024 відкрито виконавче провадження № 75387203 про примусове виконання виконавчого листа № 365/358/20, виданого 18.04.2022 Згурівським районним судом Київської області. 
В межах виконавчого провадження державним виконавцем вживалися дії з примусового виконання рішення суду, а саме: залучалися працівники органів внутрішніх справ, представники органів опіки і піклування для участі у проведенні виконавчих дій, складалися акти державного виконання.
22.08.2024 начальником відділу Баришівського відділу ДВС у Броварському районі Київської області ЦМУМЮ (м. Київ) винесено постанову про стягнення виконавчого збору у ВП № 75387203 у розмірі 16 000,00 грн. 
Постановою від 19.09.2024 ВП № 75387203 здійснено передачу виконавчого провадження до Святошинського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ). 
02.10.2024 Святошинський ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) прийняв виконавче провадження № 75387203. 
Згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження станом на час розгляду судом справи виконавче провадження триває. 
Не погоджуючись з правомірністю прийняття відповідачем зазначеної постанови від 22.08.2024 ВП № 75387203, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Суд зазначає, що спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі – Закон № 1404-VIII).
Згідно зі статтею 1 Закону № 1404-VIIІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі – рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 3 Закону №1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Відповідно до частини першої статті 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Частинами першою, другою статті 18 Закону № 1404-VIII, закріплено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Статтею 26 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Частиною п`ятою статті 26 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Відповідно до положень частини першої, третьої, четвертої статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.
Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Стягнутий виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.
Згідно частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
Здійснюючи правовий аналіз норм наведеного вище Закону № 1404-VІІІ, що регулює питання виконавчого збору, суд зазначає, що цим Законом по суті визначений можливий порядок вирішення цього питання державним виконавцем, що залежить від тих чи інших умов.
Так, у першому випадку, аналізуючи положення статей 26, 27 Закону № 1404-VIII стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Останнє виконавець розпочинає на підставі виконавчого документа, відтак одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору.
У іншому випадку, таке питання вирішується в порядку встановленому частиною третьою статті 40 Закону № 1404-VІІІ, а саме постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить за умови повернення виконавчого документа або закінчення виконавчого провадження у відповідних випадках.
Тобто, Законом чітко визначений правовий порядок винесення відповідних постанов, а саме постанові про стягнення виконавчого збору повинна передувати постанова про повернення виконавчого документа чи закінчення виконавчого провадження. При чому постанова про виконавчий збір приймається не пізніше наступного дня з дня закінчення такого провадження.
Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 24.10.2019 у справі № 580/1328/19, від 01.04.2020 у справі № 802/848/18-а, від 30.06.2020 у справі № 823/1824/17, від 27.04.2023 у справі № 640/26475/21.
Як встановлено судом зі змісту постанови про відкриття виконавчого провадження від 26.06.2024 ВП № 75387203 з примусового виконання виконавчого листа № 365/358/20, виданого 18.04.2022 Згурівським районним судом Київської області, при відкритті виконавчого провадження питання про стягнення виконавчого збору з позивача державним виконавцем не вирішувалося. При цьому, оскаржувана постанову про стягнення виконавчого збору від 22.08.2024 була прийнято не одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження. 
Крім того, як встановлено судом, постанова про повернення виконавчого документа чи закінчення виконавчого провадження № 75387203 державним виконавцем не виносилася. 
Отже, постанови про відкриття виконавчого провадження і стягнення виконавчого збору виносяться державним виконавцем одночасно, а у другому випадку постанові про стягнення виконавчого збору в обов`язковому порядку має передувати постанова про повернення виконавчого документа чи закінчення виконавчого провадження.
Із вчиненням інших дій у виконавчому провадженні, Закон № 1404-VІІІ не пов`язує виникнення у державного виконавця права на винесення постанови про стягнення виконавчого збору, а тому винесення постанови про стягнення виконавчого збору не у порядку, визначеному Законом № 1404-VІІІ є порушенням процедури її прийняття, встановленої Законом.
З огляду на встановлені у справі обставини, суд дійшов висновку, що постанова державного виконавця від 22.08.2024 про стягнення з позивача виконавчого збору у ВП № 75387203, не відповідає встановленим у частині другій статті 2 КАС України критеріям правомірності, а тому підлягає скасуванню.
Вказані висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 24.10.2019 у справі № 580/1328/19, від 01.04.2020 у справі № 802/848/18-а, від 02.06.2022 у справі № 640/23779/20, від 27.04.2023 у справі № 640/26475/21 та практикою Шостого апеляційного адміністративного суду, постанова від 17.06.2025 у справі № 320/61010/24. 
За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона. Тобто, обов`язок доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень одночасно покладено на усіх учасників процесу.
Згідно з частиною першою статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно із частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Під час розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав до суду належних доказів на обґрунтованість прийняття ним оскаржуваної постанови, а відтак, не довів її правомірності.
Відповідно до частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
За наведеного вище, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З урахуванням наведеного, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн. 
Керуючись ст.ст. 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 287, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
в и р і ш и в:
1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Баришівського відділу Державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити.
2. Визнати протиправною та скасувати постанову начальника Баришівського відділу Державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Старенького Миколи Івановича від 22.08.2024 ВП № 75387203 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 16 000,00 грн.
3. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Баришівського відділу Державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (07500, Київська область, Броварський район, селище Баришівка, вул. Київський шлях, буд. 19-А, код ЄДРПОУ 34976875) витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня прийняття повного тексту рішення.

Суддя Діска А.Б.