ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
20.05.2026	Справа № 910/11556/25	

Господарський суд міста Києва у складі судді Сівакової В.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Фермерського господарства «Вишневий сад» 
до 1. Державної казначейської служби України 
2. Головного управління Національної поліції в Харківській області
3. Харківської обласної прокуратури
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача 1. Куп`янський районний відділ поліції Головного управління національної 
поліції в Харківській області
2. Куп`янська окружна прокуратура Харківської області
про стягнення 206.460,00 грн

Представники сторін: не викликались

СУТЬ СПОРУ:

15.09.2025 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Фермерського господарства «Вишневий сад» до Державної казначейської служби України, Головного управління національної поліції в Харківській області та Харківської обласної прокуратури про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 206.460,00 грн.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що позивач здійснює господарську діяльність на земельних ділянках, які розташовані за межами населених пунктів на території Курилівської сільської ради Харківської області. 12.09.2024 дізнавачем сектору дізнання ВП № 2 РУП ГУ НП в Харківській області, на підставі рапорту № 9133 від 12.09.2024, був проведений огляд земельних ділянок з кадастровими номерами 6323783700:05:000:0422 та 6323783700:01:000:0423, у ході якого було вилучено сільськогосподарську техніку: комбайн марки «New Hоlland», ТС 5090, д/н НОМЕР_1 , комбайн марки «New Hоlland» ТС 5080, д/н НОМЕР_2 , автомобіль «КАМАЗ» 55111, д/н НОМЕР_3 , в кузові якого знаходилось належне позивачу насіння соняшника вагою 6660 тон. Зазначені транспортні засоби та насіння соняшнику були визнані речовими доказами у межах кримінального провадження № 42024222110000031 від 28.08.2024, розпочатого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України. За результатами розгляду клопотання прокурора Куп`янської окружної прокуратури Харківської області слідчий суддя Червонозаводського районного суду м. Харкова 27.09.2024 постановив ухвалу про накладення арешту на зазначене майно. Згодом ухвалою слідчого судді Основ`янського районного суду м. Харкова від 08.05.2025 арешт було скасовано. Під час повернення майна 15.07.2025 позивачем встановлено, що насіння соняшника повністю зіпсоване, що підтверджується висновком експерта № 10548 від 22.08.2025, через неналежне зберігання речових доказів під час кримінального провадження. У зв`язку з протиправною бездіяльністю відповідача-2 та відповідача-3, які порушили вимоги постанови Кабінету Міністрів України № 1104 від 19.11.2012, позивачу завдано майнову шкоду на суму 206.460,00 грн. Враховуючи вищевикладене, позивач звернувся до суду з вимогою стягнути завдану матеріальну шкоду.
Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/11556/25 від 22.09.2025 вказану позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання відповідних документів.
06.10.2025 позивачем усунено недоліки позовної заяви шляхом подання до суду відповідних документів.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.10.2025 відкрито провадження у справі № 910/11556/25 та прийнято позовну заяву до розгляду; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
27.10.2025 від відповідача-1 до суду надійшов відзив № 05-10-10/23498 від 24.10.2025, відповідно до якого проти задоволення позовних вимог заперечує повністю обґрунтовуючи це тим, що Державна казначейська служба України є неналежним відповідачем у справі, оскільки вона не є учасником спірних правовідносин, не вчиняла жодних дій чи бездіяльності щодо майна позивача та не несе відповідальності за дії інших органів державної влади. Зазначає, що за змістом статей 170, 1173, 1174 ЦК України та сталої практики Великої Палати Верховного Суду у спорах про відшкодування шкоди державою відповідачем є саме держава Україна, яка бере участь у справі через відповідний орган, чиїми діями/бездіяльністю завдано шкоду, а залучення Казначейства не є обов`язковим. Відтак, відповідач-1 вважає позовні вимоги до нього безпідставними та просить відмовити у їх задоволенні, а також заперечує проти покладення на нього витрат на професійну правничу допомогу, оскільки Казначейство не є порушником прав позивача.
30.10.2025 від відповідача-2 до суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого проти задоволення позовних вимог заперечує повністю. Обґрунтовуючи свою позицію, відповідач-2 зазначає, що посадові особи органу поліції діяли виключно у межах повноважень та у спосіб, передбачений КПК України, під час проведення огляду місця події та вилучення майна, яке в подальшому було визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 42024222110000031. Відповідач-2 наголошує на відсутності обов`язкових елементів складу цивільного правопорушення для застосування статей 1173, 1174 ЦК України. Зокрема, вказує на відсутність судового рішення, яке б набрало законної сили та встановило протиправність дій чи бездіяльності ГУНП в Харківській області або його посадових осіб. Також зауважує, що позивачем не доведено наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями працівників поліції та псуванням насіння соняшника. Крім того, ГУНП в Харківській області піддає сумніву належність та допустимість наданих позивачем доказів псування майна. Відповідач-2 звертає увагу суду на суттєві розбіжності в акті відбору зразків: датою відбору зразків вказано 11.07.2025, однак нижче зазначено, що зразок опломбований вже 15.07.2025 о 15 годині 55 хвилин. Також зазначається про порушення процедури відбору та транспортування зразків (згідно з наказом Мінагрополітики № 490), оскільки зразки були доставлені до експертної установи із порушенням встановлених строків, а сам відбір відбувався без участі представників органу поліції чи прокуратури, що не виключає можливість маніпуляцій. Додатково відповідач-2 вказує на відсутність детального розрахунку вартості зіпсованої продукції та документального підтвердження розміру заявленої шкоди, у зв`язку з чим вважає позовні вимоги необґрунтованими та передчасними.
31.10.2025 від відповідача-3 до суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» та 04.11.2025 поштою надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого проти задоволення позовних вимог заперечує повністю, оскільки процесуальні дії щодо накладення арешту на майно позивача в межах кримінального провадження № 42024222110000031 здійснювалися у суворій відповідності до норм КПК України на підставі вмотивованої ухвали слідчого судді від 27.09.2024. Вказана ухвала не була скасована як незаконна, а суд апеляційної інстанції 26.11.2024 залишив її без змін, що свідчить про правомірність дій органу прокуратури. Відповідач-3 наголошує, що на сьогодні відсутнє будь-яке судове рішення, яким би дії чи бездіяльність Харківської обласної прокуратури або Куп`янської окружної прокуратури були визнані протиправними. Відповідач-3 зазначає, що насіння соняшника було передано на зберігання директору ТОВ «Садагроінвест» Сірому І.В. 04.12.2024. Протягом усього періоду зберігання до прокуратури не надходило жодних звернень від зберігача чи власника майна щодо загрози псування продукції. Відповідач-3, також, вважає висновок експерта № 10548 від 22.08.2025 неналежним доказом, оскільки неможливо підтвердити, що досліджувалося саме те насіння, яке було вилучено. В акті відбору зразків містяться суттєві суперечності: відбір зафіксовано 11.07.2025, хоча фактично майно повернуто власнику лише 15.07.2025. Крім того, відбір проводився без участі представників прокуратури чи поліції, що ставить під сумнів автентичність зразків. Позивачем не надано документального підтвердження та розрахунку суми шкоди у розмірі 206.460,00 грн. Прокуратура, також вказує, що у заяві про вчинення злочину за тими ж обставинами позивач зазначав іншу суму збитків 169.000,00 грн, що свідчить про розбіжність у визначенні ціни позову. На підставі викладеного, відповідач-3 вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.
Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/11556/25 від 06.11.2025 відзив Державної казначейської служби України № 05-10-10/23498 від 24.10.2025 повернуто без розгляду.
06.11.2025 від позивача до суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив, в якій зазначає, що позивач підтримує позовні вимоги у повному обсязі та надає заперечення на доводи відповідачів, відповідно до яких Державна казначейська служба України є належним відповідачем як орган, що здійснює безспірне списання коштів бюджету на виконання судових рішень. Щодо доводів відповідача-2 та відповідача-3, позивач наголошує, що предметом спору є не законність процесуальних дій у кримінальному провадженні, а матеріальна шкода, завдана через порушення правил зберігання речових доказів шляхом тривалого перебування свіжозібраного насіння в кузові вантажного автомобіля, що призвело до його псування. Позивач також пояснив, що розбіжність у датах в акті відбору зразків (11.07.2025 та 15.07.2025) є технічною помилкою інспектора Держпродспоживслужби у Харківський області, що підтверджується доданими до матеріалів справи поясненнями та відеозаписами під час повернення насіння соняшника та відібрання його зразків для експертного дослідження. Крім того, позивач зауважив, що оскільки насіння вилучалося безпосередньо під час збору врожаю, воно було якісним на момент вилучення, а розмір збитків розраховано на підставі ринкової вартості продукції станом на день її повернення власнику.
06.11.2025 від третьої особи-2 до суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» та 10.11.2025 поштою надійшли пояснення по справі, в яких вказує, що позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню. Третя особа-2 зазначає, що відомості до ЄРДР за № 42024222110000031 за ч. 1 ст. 197-1 КК України були внесені на підставі звернення Курилівської СВА щодо самовільного зайняття земельних ділянок комунальної власності площею 85 га. У ході огляду місця події 12.09.2024 було виявлено техніку та насіння соняшника безпосередньо під час збору врожаю на ділянці, на яку позивач не надав правовстановлюючих документів. Третя особа-2 наголошує, що арешт на майно було накладено ухвалою слідчого судді від 27.09.2024, яка набрала законної сили, що підтверджує правомірність дій правоохоронних органів. Вилучене насіння було передано на відповідальне зберігання директору ТОВ «Садагроінвест» 04.12.2024, і з того часу жодних скарг чи звернень щодо загрози псування майна від позивача чи зберігача не надходило. Повернення насіння відбулося 15.07.2025 під розписку безпосередньо після звернення голови ФГ «Вишневий сад». Крім того, Куп`янська окружна прокуратура піддає сумніву докази позивача, зокрема висновок експерта № 10548 від 22.08.2025 та акт відбору зразків. Третя особа-2 вказує на суперечливість дат (відбір зразків 11.07.2025, хоча майно повернуто лише 15.07.2025) та проведення відбору без участі представників поліції чи прокуратури, що унеможливлює ідентифікацію досліджуваного насіння. Також зазначається про відсутність доказів якості насіння на момент його вилучення у 2024 році та необґрунтованість розрахунку шкоди, оскільки позивач у різних заявах вказує різні суми збитків (169.000,00 грн проти 206.460,00 грн). Додатково третя особа-2 посилається на ст. 212 ЗК України згідно з якою самовільно зайняті ділянки повертаються власникам разом із врожаєм без відшкодування витрат, а оскільки діяльність позивача на вказаній ділянці була неправомірною, підстави для стягнення шкоди відсутні.
10.11.2025 від позивача до суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшло клопотання про витребування доказів.
Суд розглянувши дане клопотання про витребування дійшов висновку про відмову в його задоволенні, оскільки воно не відповідає вимогам ст. 81 Господарського процесуального кодексу України та витребувані докази не підтвердять або спростують обставини, що є предметом спору.
12.11.2025 від третьої особи-1 на електронну пошту суду надійшли пояснення по справі, в яких зазначає, що позовні вимоги ФГ «Вишневий сад» є безпідставними, необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Третя особа-1 наголошує, що дії працівників поліції щодо огляду місця події, вилучення техніки та насіння соняшника проводилися виключно в межах кримінального провадження № 42024222110000031 за фактом самовільного зайняття земельних ділянок (ч. 1 ст. 197-1 КК України) та з чітким дотриманням норм КПК України. Куп`янський РВП вказує на відсутність обов`язкових елементів складу цивільного правопорушення, зокрема протиправності дій та вини, оскільки майно було арештоване на підставі вмотивованої ухвали слідчого судді від 27.09.2024, яка не була скасована як незаконна. Окремо підкреслюється, що позивачем не надано жодних належних доказів причинно-наслідкового зв`язку між умовами зберігання речового доказу та його псуванням. Крім того, третя особа-1 зауважує, що за результатами перевірок було встановлено факт використання позивачем земельних ділянок комунальної власності (пасовищ) без жодних правовстановлюючих документів. Посилаючись на ч. 1 ст. 212 ЗК України Куп`янський РВП зазначає, що самовільно зайняті земельні ділянки повертаються власникам разом із врожаєм без відшкодування будь-яких затрат. Оскільки поведінка позивача щодо вирощування та збору врожаю на цій землі була неправомірною, вимоги про відшкодування вартості такого врожаю є безпідставними. Також, третя особа-1 звертає увагу суду на суперечливість розрахунків позивача, оскільки сума заявлених збитків у кримінальному провадженні (169.000,00 грн) істотно різниться від ціни даного позову (206.460,0011. грн), що ставить під сумнів їх об`єктивність.
11.12.2025 до Господарського суду міста Києва надійшла ухвала Північного апеляційного господарського суду № 910/11556/25 від 08.12.2025 про витребування матеріалів справи № 910/11556/25, у зв`язку з надходженням 14.11.2025 апеляційної скарги Державної казначейської служби України на ухвалу Господарського суду міста Києва № 910/11556/25 від 06.11.2025.
Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/11556/25 від 11.12.2025 зупинено провадження у справі № 910/11556/25 до перегляду ухвали Господарського суду міста Києва № 910/11556/25 від 06.11.2025 в порядку апеляційного провадження.
Постановою Північного апеляційного господарського суду № 910/11556/25 від 19.02.2026 апеляційну скаргу Державної казначейської служби України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.11.2025 у справі № 910/11556/25 задоволено, ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.11.2025 у справі № 910/11556/25 скасовано та прийнято нове рішення, яким прийнято до розгляду відзив Державної казначейської служби України № 05-10-10/23498 від 24.10.2025; матеріали справи № 910/11556/25 направлено до Господарського суду міста Києва для продовження розгляду.
Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/11556/25 від 18.05.2026 поновлено провадження у справі № 910/11556/25.
Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.
Розглянувши подані документи і матеріали, Господарський суд міста Києва, - 
ВСТАНОВИВ:
Фермерське господарство «Вишневий сад» (код ЄДРПОУ 24676707) є суб`єктом господарювання, видами діяльності якого є: 
01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (основний)
01.13 Вирощування овочів і баштанних культур, коренеплодів і бульбоплодів
01.61 Допоміжна діяльність у рослинництві
03.12 Прісноводне рибальство
47.81 Роздрібна торгівля з лотків і на ринках харчовими продуктами, напоями та тютюновими виробами
49.41 Вантажний автомобільний транспорт.
Позивач зазначає, що здійснює свою господарську діяльність на земельних ділянках, які розташовані за межами населених пунктів на території Курилівської сільської ради Харківської області, загальною площею 1141,339 га згідно з договорами оренди власників земельних ділянок (паїв), в тому числі на земельній ділянці площею 49,7826 га, наданій для ведення фермерського господарства згідно з державним актом на право постійного користування.
12.09.2024 дізнавачем сектору дізнання ВП № 2 РУП ГУ НП в Харківській області старшим лейтенантом Міщенком О. на підставі рапорту, який був зареєстрований в журналі єдиного обліку Куп?янського РВП ГУ НП в Харківській області № 9133 від 12.09.2024, був здійснений огляд місця події, а саме земельної ділянку, яка розташована за межами населених пунктів на території Курилівської сільської ради біля земельних ділянок з кадастровими номерами: 1) 6323783700:05:000:0422, 2) 6323783700:01:000:0423.
В ході вказаного заходу були вилучені комбайн марки «New Holland» ТС 5090 (д/н НОМЕР_1 ), комбайн марки «New Holland» ТС 5080 (д/н НОМЕР_2 ), та автомобіль «КАМАЗ» 55111 (д/н НОМЕР_3 ), в кузові якого знаходилося насіння сільськогосподарської культури «соняшник» об`ємом близько 5 тон, що на праві власності належить позивачу. 
12.09.2024 вказане майно було визнано начальником СД Куп`янського РВП ГУ НП в Харківській області капітаном поліції Кас`яновою Н.О. речовими доказами у кримінальному провадженні № 42024222110000031 від 28.08.2024 за ч. 1 ст. 197-1 КК України про що винесено постанову про визнання і приєднання до справи речових доказів, згідно якої вказану сільськогосподарську техніку та насіння соняшника було поміщено на зберігання до ВПД № 1 Куп?янського РВП ГУ НП в Харківській області. 
13.09.2024 прокурором Куп?янської окружної прокуратури Харківської області Мельник І.П. направлено клопотання до Червонозаводського районного суду м. Харкова про арешт тимчасово вилученого майна, а саме: комбайну марки «New Holland», TC 5090, д/ НОМЕР_4 , комбайну марки «New Holland» TC 5080, д/н НОМЕР_5 , автомобіля «КАМАЗ» 55111, д/н НОМЕР_3 , насіння сільськогосподарської культури соняшника об`ємом блтзбкл 5 тон.
28.08.2024 на підставі листа Курилівської сільської військової адміністрації Куп?янського району Харківської області № 01-06/2076 від 23.08.2024 Куп?янською окружною прокуратурою Харківської області були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 42024222110000031 від 28.08.2024 за ч. 1 ст. 197-1 КК України.
Відповідно до вказаного листа Курилівської сільської військової адміністрації Куп?янського району Харківської області, невідомі особи самовільно зайняли земельні ділянки з кадастровими номерами 6323783700:01:000:0199, 6323783700:01:000:0203, 6323783700:01:000:0392, 6323783700:05:000:0422, 6323783700:01:000:0423 загальною площею 85 га, розташовані на території Курилівської територіальної громади Куп?янського району Харківської області, шляхом розорювання, посіву та вирощування соняшника. 
За результатами розгляду клопотання прокурора Куп?янської окружної прокуратури Харківської області, 27.09.2024 слідчим суддею Червонозаводського районного суду м. Харкова постановлена ухвала, якою було накладено арешт на комбайн марки «New Holland», ТС 5090, д/н НОМЕР_1 , комбайн марки «New Holland» TC 5080, д/н НОМЕР_2 , автомобіля «КАМАЗ» 55111, д/н НОМЕР_3 , насіння сільськогосподарської культури соняшника. Підставою для накладення арешту стало те, що вилучена сільськогосподарська техніка та насіння соняшника є речовими доказами в рамках розслідування кримінального провадження; обов?язки по збереженню 2-х комбайнів і автомобіля КАМАЗ були покладені на директора ФГ «Вишневий сад» з правом користування сільськогосподарською технікою. 
Обов`язки по збереженню вантажу у вигляді врожаю сільськогосподарської культури «соняшник» об`ємом близько 5 тон були покладені на прокурора Куп?янської окружної прокуратури Мельник І.І.
Однак, як стверджує позивач, свіжозібране насіння соняшника тривалий час не було відвантажено та знаходилося в кузові вантажного автомобіля без належного зберігання. Лише 04.12.2024, після залишення ухвали суду про арешт в силі ухвалою Харківського апеляційного суду від 26.11.2024, насіння було передане на зберігання ТОВ «СалАгроІнвест».
08.05.2025 ухвалою слідчого судді Основ?янського районного суду м. Харкова скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 27.09.2024 у кримінальному провадженні № 42024222110000031 від 28.08.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України, на майно вилучене під час огляду місця події 12.09.2024, а саме: комбайн марки «New Holland», ТС 5090, д/н НОМЕР_1 ; комбайн марки «New Holland» TC 5080, д/н НОМЕР_2 ; автомобіля «КАМАЗ» 55111, д/н НОМЕР_3 , насіння сільськогосподарської культури «соняшник» об`ємом близько 5 тон.
Слідчий суддя встановив, що в березні 2025 року за участю директора ФГ «Вишневий сад» Забиренка С.О., представника Курилівської військової адміністрації, дізнавача СД Куп`янського РВП було здійснено виїзд на земельні ділянки, на які посилався в своїй заяві представник Курилівської військової адміністрації, як земельні ділянки, що самовільно захоплені невідомими особами загальною площею 85 га та яка стала підставою для внесення прокурором відомостей до ЄРДР. Під час виїзду на зазначені земельні ділянки було встановлено і зафіксовано в протоколі огляду місця події факт відсутності самовільного захоплення земельних ділянок загальною площею 85 га.
Слідчий суддя дійшов висновку, що потреби досудового розслідування не виправдовують втручання у права та інтереси ФГ «Вишневий сад», як власника майна, а насіння соняшника не зберігає на собі слідів правопорушення, які можуть бути втрачені.
На виконання вказаної ухвали, 15.07.2025 посадовими особами Куп?янського РВП ГУ НП в Харківській області (відповідач-3) позивачу було повернуто насіння соняшника вагою 6,660 т, що підтверджується розпискою директора позивача від 15.07.2025. В ході повернення було виявлено, що насіння є повністю зіпсованим.
У зв?язку з викладеним, позивачем було відібрано зразки насіння соняшника врожаю 2024 року в складі комісії за участю головного спеціаліста відділу безпечності харчових продуктів та ветеринарної медицини Управління Куп?янського району, державного інспектора, державного ветеринарного інспектора Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області та зразки насіння соняшника врожаю 2024 року були направлені для проведення експертного дослідження до ННЦ «Інститут судових експертиз ім. засл.проф. М.С.Бокаріуса». 
Факт псування майна підтверджується висновком експерта ННЦ «Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса» № 10548 від 22.08.2025, відповідно до якого, насіння соняшника, наданого на дослідження, уражене грибами роду Мукор. У масі об??єкта комахи родини Чорнотілки, роду Тріболіум, виду Малий борошняний хрущак, які можуть харчуватися механічно пошкодженим насінням, цільним, яке уражене цвілевими грибами, з підвищеною вологістю. Також у масі насіння є комахи родини Плоскотілки роду Ахашверус, виду Плоскотілка олійна, які завдають вторинні ушкодження-сприяють підвищенню вологості і,відповідно, прискорюють гниття насінин та комаха родини Щитники, яка може харчуватись механічно пошкодженим насінням соняшника. У масі об?єкта (насіння) було виявлено ознаки ураження комахами-шкідниками (отвори у плодовій оболонці та ядрах насіння).
Спір виник внаслідок того, що в результаті протиправної бездіяльності відповідача-2 та відповідача-3 не було забезпечено належне зберігання насіння соняшника у період, коли на нього був накладений арешт в рамках кримінального провадження, що призвело до його повного псування, непридатності для цільового використання та, як наслідок, завдання позивачу майнової шкоди у розмірі 206.460,00 грн.
Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.
Щодо належності відповідача-1 - Державної казначейської служби України до суб`єктного складу учасників.
Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду.
Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені положеннями статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України.
Спосіб захисту порушеного права обумовлюється нормою матеріального права, яка регулює ті чи інші правовідносини між сторонами спору. Отже, позивач, формулюючи позовні вимоги, повинен відштовхуватись від тих наданих йому законом прав, які були об`єктивно порушені відповідачем (відповідачами) і позов повинен бути направлений на припинення цих правопорушень та на відновлення порушеного права.
У позовній заяві позивач визначає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.
Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, а встановлення належності відповідачів та обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи по суті, а не на стадії відкриття провадження.
Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі в справі для відповіді за пред`явленими вимогами.
Визначення в позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору в спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом.
Виходячи з приписів статей 43, 47 Бюджетного кодексу України Державна казначейська служба України, відповідно до покладених на нього завдань, здійснює через систему електронних платежів Національного банку України розрахунково-касове обслуговування розпорядників і одержувачів бюджетних коштів та інших клієнтів, операцій з коштами бюджетів.
Орган Казначейства є окремим учасником цивільних відносин відповідно до частини 1 статті 2 Цивільного кодексу України та самостійно відповідає виключно за власними зобов`язаннями та не несе жодної цивільно-правової відповідальності за дії посадових та службових осіб органів державної влади.
Безспірне списання коштів Державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у Державному бюджеті на зазначену мету.
За приписами статті 25 Бюджетного кодексу України безспірне списання коштів Державного бюджету та місцевих бюджетів здійснюється Державною казначейською службою України на підставі рішення суду.
Надходження та витрати Державного бюджету України визначаються виключно Законом про Державний бюджет України.
Державні органи, як юридичні особи, несуть юридичну відповідальність лише за своїми договірними зобов`язаннями. Держава не відповідає по зобов`язаннях державних організацій, які є юридичними особами, а ці організації не відповідають по зобов`язаннях держави. Така юридична особа, відповідає за своїми зобов`язаннями коштами, які є в її розпорядженні.
Верховний Суд у постанові від 07.09.2022 у справі № 641/4272/19 (застосовуючи правову позицію Великої Палати Верховного Суду, наведену в справах № 242/4741/16-ц та № 641/8857/17) дійшов висновку про те, що в спорах про стягнення з держави коштів, зокрема і про стягнення відшкодування завданої шкоди (компенсації) немає необхідності визначати відповідачем Казначейство або його територіальний орган.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово послідовно зазначала, що у випадку, коли держава вступає в цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема цивільних, правовідносинах. Тому у відносинах, у які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (постанови від 20.11.2018 у справі № 5023/10655/11 (пункти 6.21, 6.22), від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц (пункт 26), від 18.03.2020 у справі № 553/2759/18 (пункт 35), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 80), від 20.07.2022 у справі № 910/5201/19 (пункт 75), від 12.07.2023 у справі № 757/31372/18-ц (пункт 37)).
Велика Палата Верховного Суду також звертала увагу на те, що в судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах. Тобто під час розгляду справи в суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган (постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023 у справі № 905/1907/21 (пункти 8.5, 8.6), від 08.08.2023 у справі № 910/5880/21 (пункти 34, 35)).
У цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді. У справах про відшкодування шкоди державою вона бере участь як відповідач через той орган, діяннями якого завдано шкоду. Хоча наявність такого органу для того, щоб заявити відповідний позов до держави, не є обов`язковою. Участь у вказаних справах Державної казначейської служби України чи її територіальних органів не є необхідною. До такого висновку Велика Палата Верховного Суду дійшла у постановах від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц та від 14.01.2026 у справі 465/5323/15.
Разом з тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки Державна казначейська служба України чи її територіальний орган не є тим суб`єктом який порушив права чи інтереси позивача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц).
Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.03.2026 у справі № 757/38039/17-ц.
Таким чином, у спорах про відшкодування шкоди за рахунок держави участь Державної казначейської служби України як співвідповідача є допустимою та поширеною процесуальною моделлю, хоча належним боржником залишається саме держава Україна.
Отже, у цій справі відповідачем є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади. Такими органами у цій справі є Головне управління Національної поліції в Харківській області та Харківська обласна прокуратура (дії яких призвели до завдання шкоди) та Казначейська служба (яка відповідно до законодавства є органом, який здійснює повернення коштів з державного бюджету).
Відповідно до ч. 2, 3 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Згідно з ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Отже, юридичні особи мають право звертатись до господарського суду за захистом своїх оспорюваних або порушених прав.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 3 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Як встановлено у ст. 5 Господарського процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Згідно із частиною першою ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Відповідно до ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Частиною 2 ст. 224 Господарського кодексу України (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.
Згідно зі ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.
За загальним правилом, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та шкодою, вини.
Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина 1 статті 1166 Цивільного кодексу України).
Водночас, спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування або посадовою особою відповідного органу визначені у статтях 1173, 1174 ЦК України, за змістом яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи посадовою особою відповідного органу при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Норми статей 1173, 1174 Цивільного кодексу України є спеціальними й передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, цими правовими нормами передбачено, зокрема, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.
Тобто, необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії (бездіяльність) цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) і заподіяною шкодою. При цьому довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди.
Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 920/715/17, постановах Верховного Суду від 17.10.2019 у справі № 908/2202/18, від 02.03.2020 у справі № 910/434/19, від 09.04.2020 у справі № 908/690/19, від 02.03.2021 у справі № 911/2371/19.
У цивільному праві протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.
Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою полягає в тому, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.
Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права.
Суд зазначає, що саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому, важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.
Обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.
Так, за змістом положень статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.
Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування.
Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.02.2019 у справі № 914/1131/18, від 26.02.2019 у справі № 914/385/18, від 10.04.2019 у справі № 04/6455/17, від 05.11.2019 у справі № 915/641/18.
При цьому, одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності.
Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 20.08.2020 у справі № 914/1680/18).
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Вимоги, як і заперечення на них, за загальним правилом обґрунтовуються певними обставинами та відповідними доказами, які підлягають дослідженню, зокрема, перевірці та аналізу. Все це має бути проаналізовано судом як у сукупності (в цілому), так і кожен доказ окремо, та відображено у судовому рішенні.
Крім того, відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Стандарт доказування «вірогідність доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Суд зазначає, що рішення у конкретній справі приймається господарським судом за результатами дослідження безпосередньо цим судом належних і допустимих доказів, виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи. Виходячи із принципу диспозитивності господарського судочинства, місцевий господарський суд наділений виключною компетенцією щодо оцінки доказів при розгляді справи по суті, як суд першої інстанції. Така оцінка повинна ґрунтуватися на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні доказів у судовому процесі, з врахуванням сукупності всіх обставин. У випадку якщо суд приходить до висновку, що для надання оцінки певним обставинам справи необхідні спеціальні знання, суд вправі призначити судову експертизу.
Під час розгляду справи суд першої інстанції повинен діяти незалежно та неупереджено, здійснюючи оцінку доказів відповідно до своїх внутрішніх переконань, безпосередньо, повно, всебічно, об`єктивно в їх сукупності, керуючись законом.
Рішеннями Європейського суду з прав людини у справах Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands від 27.10.1993 (n. 33), та Ankerl v. Switzerland від 23.10.1996 (n. 38) встановлено, що принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Рівність засобів включає: розумну можливість представляти справу в умовах, що не ставлять одну сторону в суттєво менш сприятливе становище, ніж іншу сторону; фактичну змагальність; процесуальну рівність; дослідження доказів, законність методів одержання доказів; мотивування рішень. Крім того, принцип змагальності тісно пов`язаний з принципом рівності, тоді як рівноправність сторін - один із необхідних елементів принципу змагальності, «без якого змагальність як принцип не існує». Рівноправність сторін є суттю змагальності, бо тільки через рівні можливості сторін можлива реалізація принципу змагальності.
Судом встановлено, що 12.09.2024 в ході огляду місця події дізнавачем сектору дізнання ВП № 2 РУП ГУ НП в Харківській області було вилучено майно, а саме насіння соняшника вагою 6,660 т, яке знаходилось у кузові автомобіля «КАМАЗ» та належало позивачу. В подальшому вказане майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 42024222110000031 від 28.08.2024, розпочатого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України.
Згідно з ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 27.09.2024, на вилучене майно було накладено арешт, а обов`язок по збереженню вантажу у вигляді врожаю соняшника покладено на прокурора Куп?янської окружної прокуратури Мельник І.І. 
Свіжозібране насіння соняшника тривалий час не було відвантажено та знаходилося в кузові вантажного автомобіля без належного зберігання. Лише 04.12.2024, після залишення ухвали слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 27.09.2024 про арешт в силі ухвалою Харківського апеляційного суду від 26.11.2024, насіння було передане на зберігання ТОВ «СалАгроІнвест».
Відповідно до п. 3 Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1104 від 19.11.2012 (далі - Порядок № 1104) речові докази, за винятком документів, що зберігаються разом з матеріалами кримінального провадження, повинні бути належним чином упаковані та опечатані. Спосіб упаковки повинен забезпечувати неможливість підміни або зміни вмісту без порушення її цілісності та схоронність вилучених (отриманих) речових доказів від пошкодження, псування, погіршення або втрати властивостей, завдяки яким вони мають доказове значення.
На речові докази, які не можуть бути належним чином упаковані через громіздкість чи з інших причин, прикріплюється бирка у спосіб, що унеможливлює її зняття, зміну або пошкодження. На упаковці (бирці) проставляються підписи осіб, які брали участь у процесуальній дії, та зазначається інформація про вміст упаковки, найменування проведеної процесуальної дії, дата її проведення та номер кримінального провадження.
Речові докази, крім тих, що повернуті власнику або передані йому на відповідальне зберігання, реалізовані, знищені, технологічно перероблені, зберігаються до передачі їх суду в органі, у складі якого функціонує слідчий підрозділ, підрозділ дізнання, або інших місцях зберігання, визначених у цьому Порядку. Якщо через громіздкість чи з інших причин речові докази не можуть бути передані суду, вони зберігаються в органі, у складі якого функціонує слідчий підрозділ, підрозділ дізнання, або інших місцях зберігання, визначених у цьому Порядку, до набрання законної сили судовим рішенням, яким закінчується кримінальне провадження або вирішується спір про їх належність у порядку цивільного судочинства (п. 4 Порядку № 1104).
Відповідно до пункту 5 Порядку № 1104 умовою зберігання речових доказів повинне бути забезпечення збереження їх істотних ознак та властивостей. Забороняється зберігання речових доказів в умовах, що можуть призвести до їх знищення чи псування. У разі потреби необхідне вжиття невідкладних заходів для приведення таких речових доказів до стану, що дає змогу забезпечити їх подальше зберігання.
Судом встановлено, що з моменту вилучення свіжозібраного врожаю (12.09.2024) і до моменту його передачі на зберігання ТОВ «СалАгроІнвест» (04.12.2024), тобто майже три місяці, насіння соняшника зберігалося у кузові вантажного автомобіля без дотримання належних температурних умов, вентиляції та рівня вологості, які є обов`язковими для збереження сільськогосподарської продукції.
15.07.2025, на виконання ухвали слідчого судді Основ?янського районного суду м. Харкова від 08.05.2025 про скасування арешту, посадовими особами Куп?янського РВП ГУ НП в Харківській області позивачу було повернуто насіння соняшника. Під час повернення зафіксовано повне псування майна.
Факт псування майна та втрати ним споживчих властивостей підтверджується висновком експерта ННЦ «Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса» № 10548 від 22.08.2025, згідно з яким насіння уражене цвілевими грибами роду Мукор та комахами-шкідниками, наявні ознаки гниття.
Суд критично оцінює та відхиляє доводи відповідача-2, відповідача-3 та третіх осіб щодо недопустимості вказаного висновку експерта та акту відбору зразків через розбіжність у датах (вказано 11.07.2025, а фактичне повернення відбулося 15.07.2025), оскільки в матеріалах справи містяться обґрунтовані пояснення позивача щодо допущення технічної помилки інспектором під час складання акту. Вказана обставина підтверджується дослідженими судом письмовими поясненнями та відеозаписами, що сформовані саме в день повернення майна (15.07.2025) та на яких зафіксовано безпосередній процес повернення насіння та відбір зразків для експертного дослідження. Відповідачі належними та допустимими доказами ці обставини не спростували.
Щодо посилань третьої особи-1 та третьої особи-2 на положення статті 212 Земельного кодексу України (повернення самовільно зайнятих ділянок разом із врожаєм), суд зазначає наступне. Предметом даного спору є стягнення шкоди, завданої внаслідок неналежного зберігання речових доказів органами державної влади, а не вирішення питання правомірності користування земельною ділянкою. Станом на момент вилучення, насіння належало позивачу, вилучалося як майно позивача і саме йому підлягало поверненню згідно з ухвалою суду про скасування арешту. Доказів конфіскації цього майна в дохід держави ухваленим вироком суду матеріали справи не містять.
Також суд відхиляє доводи щодо розбіжності у розрахунку суми збитків (169.000,00 грн у заяві про злочин проти заявлених 206.460,00 грн). Згідно з вимогами статті 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Позивачем обґрунтовано заявлену до стягнення суму ринковою вартістю зіпсованої продукції станом на час її повернення. Суд бере до уваги, що первісна сума у розмірі 169.000,00 грн зазначалася позивачем у 2024 році на стадії ініціювання кримінального провадження і відображала орієнтовну вартість майна безпосередньо на момент його вилучення. Натомість ціноутворення на сільськогосподарську продукцію (соняшник) має динамічний та сезонний характер, який залежить від ринкової кон`юнктури. Заявлена ж у господарському позові сума 206.460,00 грн підтверджується доданими до матеріалів справи доказами щодо актуальних закупівельних (ринкових) цін на насіння соняшника на момент фіксації факту його псування та звернення до суду.
Заперечуючи проти визначеного позивачем розміру майнової шкоди відповідачі та треті особи обмежилися лише посиланням на різницю в сумах, вказаних у різних заявах позивача. При цьому, всупереч вимогам статті 74 Господарського процесуального кодексу України жоден із відповідачів чи третіх осіб не надав суду обґрунтованого контррозрахунку, альтернативних цінових довідок або висновку товарознавчої експертизи, які б доводили, що реальна ринкова вартість зіпсованого насіння соняшника вагою 6,660 т є меншою за заявлені 206.460,00 грн.
За правилами статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Враховуючи пасивну процесуальну поведінку відповідачів щодо спростування розміру шкоди та відсутність з їхнього боку належних доказів на заперечення вартості майна, суд визнає поданий позивачем розрахунок на суму 206.460,00 грн обґрунтованим, вірогідним та доведеним.
Судом, також, встановлено, що в матеріалах справи міститься довідка від 15.07.2025, відповідно до якої станом на 15.07.2025 ринкова вартість за 1 тону насіння соняшника становить 31.000,00 грн, в т.ч. ПДВ. Враховуючи, що загальний обсяг насіння соняшника, неналежне зберігання якого спричинило повній непридатності, складає 6 тон 660 кг, позивач обґрунтовано визначив загальний розмір понесених збитків у сумі 206.460,00 грн (31.000,00 х 6,66). 
Відтак, суд приходить висновку, що внаслідок протиправної бездіяльності посадових осіб відповідача-2 (до накладення арешту 27.09.2024) та відповідача-3 (з моменту покладення судом на прокурора Куп?янської окружної прокуратури Мельник І.І. обов`язку щодо збереження майна у вигляді врожаю сільськогосподарської культури - соняшника), які не вжили невідкладних та достатніх заходів щодо належного зберігання насіння соняшника у період, коли на нього був накладений арешт в рамках кримінального провадження, що призвело до його повного псування, непридатності для цільового використання та, як наслідок, завдання позивачу майнової шкоди у розмірі 206.460,00 грн, яка підлягає стягненню.
Наявність шкоди, протиправної бездіяльності державних органів та причинно-наслідкового зв`язку між ними підтверджується належними, допустимими та вірогідними доказами у їх сукупності.
Згідно з положеннями статті 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Особою, відповідальною перед потерпілим за шкоду, завдану органами державної влади, їх посадовими та службовими особами, відповідно до наведених вище положень ЦК України, та відповідачем у справі є держава, яка набуває і здійснює свої цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.
Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 920/715/17 та судова колегія не вбачає підстав від нього відходити.
З урахуванням того, що саме на державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав.
При цьому, необхідності зазначення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, стаття 238 Господарського процесуального кодексу України не встановлює, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення. 
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 910/23967/16.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала (зокрема, у постанові від 27.11.2019 у справі №242/4741/16-ц), що держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, діями яких завдано шкоду. Оскільки шкода завдана незаконною бездіяльністю державних органів (відповідача-2 та відповідача-3) при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодування такої шкоди здійснюється за рахунок держави, тобто шляхом стягнення коштів з Державного бюджету України.
Таким чином, у спірних правовідносинах відповідальною є держава.
Відтак, в частині порядку стягнення суми заподіяної шкоди - така шкода стягується з Державного бюджету України.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27.09.2001).
Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.
З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі.
Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідачами не спростовано належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.
З огляду на вищевикладене, позовні вимоги Фермерського господарства «Вишневий сад» обґрунтовані та підлягають задоволенню повністю.
Механізм розподілу судових витрат, зокрема судового збору, визначений статтею 129 Господарського процесуального кодексу України.
Однак у відповідності до пункту 11 частини 2 статті 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.
Отже, сплачений позивачем судовий збір, не підлягає покладенню на відповідачів, а може бути повернутий у порядку, визначеним статтею 7 Закону України «Про судовий збір».
Окрім того, позивач також просить суд стягнути з відповідачів судові витрати у вигляді витрат на проведення експертного дослідження в розмірі 16.284,67 грн, витрат на залучення спеціаліста для відбору зразків насіння в розмірі 210,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 22.500, 00 грн.
Відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.
3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно зі статтею 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 цього Кодексу).
Як встановлено судом, 01.06.2025 між позивачем (Фермерським господарством «Вишневий сад») та адвокатом Стрілець Оленою Михайлівною було укладено договір про надання професійної правничої допомоги № 33.
На підтвердження наданих правничих послуг згідно договору позивачем до суду надано акт виконаних робіт від вересня 2025 року на суму 22.500,00 грн та детальний опис наданих послуг, що включає первинну консультацію, виїзд адвоката та участь у відборі зразків насіння, складання адвокатських запитів, аналітику судової практики та підготовку позовної заяви.
Також, як вбачається з матеріалів справи, 16.07.2025 директор ФГ «Вишневий сад» звернувся до Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М. С. Бокаріуса» із заявою про проведення експертного дослідження.
Відповідно до вказаної заяви, фахівцями установи проводилося дослідження об`єктів рослинного походження (спеціальність 9.1) та об`єктів тваринного походження (спеціальність 9.2) у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 98 Господарського процесуального кодексу України та ст. 7-1 Закону України «Про судову експертизу», на підставі заяви від 16.07.2025 з наданням за результатами висновку експерта.
На підтвердження проведення дослідження надано висновок експерта № 10548 від 22.08.2025 та акт № 10548 здачі-приймання висновку експерта від 22.08.2025 на суму 16.284,67 грн.
Для забезпечення проведення вказаного експертного дослідження, 11.07.2025 головним спеціалістом Куп`янського районного управління ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області Алтуховою В.М. було проведено відбір зразків насіння соняшнику врожаю 2024 року, про що складено акт відбору зразків № 771. Відбір здійснювався у присутності директора ФГ «Вишневий сад» Забиренка С.О. та адвоката Стрілець О.М. за місцем знаходження об`єктів: с. Благодатівка Куп`янського району Харківської області.
Витрати позивача на залучення спеціаліста для відбору зразків у розмірі 210,40 грн підтверджуються платіжною інструкцією № 269 від 16.07.2025.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).
Судом враховано, що Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про відшкодування витрат на розгляд справи за статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначає, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим: рішення у справах «Двойних проти України» (пункт 80) від 12.10.2006,«Гімайдуліна і інші проти України»(пункти 34-36) від 10.12.2009, «East/West Alliance Limited» проти України» (пункт 268) від 23.01.2014, «Баришевський проти України» (пункт 95) від 26.02.2015 та інші.
У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Вказану правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 17.09.2019 у справі № 910/4515/18.
При цьому, судом враховано, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів учасника справи (подібний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 24.01.2022 у справі № 911/2737/17 та від 21.10.2021 у справі № 420/4820/19).
Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.
Враховуючи вищевикладене, виходячи із загальних засад господарського законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, принципу співмірності та розумності судових витрат, враховуючи всі аспекти та складність справи, суд дійшов висновку про стягнення з відповідачів понесених позивачем судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 22.500,00 грн порівну (по 11.250,00 з кожного з відповідачів), витрат на проведення експертного дослідження в розмірі 16.284,67 грн (по 8 142,34 грн з кожного з відповідачів) та витрат на залучення спеціаліста для відбору зразків насіння в розмірі 210,40 грн (по 105,20 грн з кожного з відповідачів). 
Керуючись ст. 129, ст.ст. 237, 238, 240 ГПК України, суд -

У Х В А Л И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного бюджету України на користь Фермерського господарства «Вишневий сад» (вул. Скрипника, буд. 16, селище Лісна Стінка, Куп`янський р-н, Харківська обл., 63754; код ЄДРПОУ 24676707) 206.460 (двісті шість тисяч чотириста шістдесят) грн 00 коп. шкоди, завданої неправомірними діями Головного управління Національної поліції в Харківській області та Харківської обласної прокуратури.

3. Стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області (вул. Жон Мироносиць, 13, м. Харків, код ЄДРПОУ 40108599) на користь Фермерського господарства «Вишневий сад» (вул. Скрипника, 16, с. Лісна Стінка, Харківська обл., 63754, код ЄДРПОУ 24676707) 11.250 (одинадцять тисяч двісті п`ятдесят) грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу, 8.142 (вісім тисяч сто сорок дві) грн 34 коп. витрат на проведення експертного дослідження та 105 (сто п`ять) грн 20 коп. витрат на залучення спеціаліста для відбору зразків насіння.

4. Стягнути з Харківської обласної прокуратури (вул. Богдана Хмельницького, 4, м. Харків, 61001, код ЄДРПОУ 02910108) на користь Фермерського господарства «Вишневий сад» (вул. Скрипника, 16, с. Лісна Стінка, Харківська обл., 63754, код ЄДРПОУ 24676707) 11.250 (одинадцять тисяч двісті п`ятдесят) грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу, 8.142 (вісім тисяч сто сорок дві) грн 34 коп. витрат на проведення експертного дослідження та 105 (сто п`ять) грн 20 коп. витрат на залучення спеціаліста для відбору зразків насіння.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя	В.В.Сівакова