ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/27175/21 Суддя (судді) першої інстанції: А.В. САГУН

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Мєзєнцева Є.І., суддів – Епель О.В, Файдюка В.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства фінансів України, Державної фіскальної служби України, Державної податкової служби України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Міністерства фінансів України, Державної податкової служби в якому просив:
- визнати протиправними дії (бездіяльність) Міністерства фінансів України, Державної фіскальної служби України, які полягають у не проведенні виплати одноразової грошової допомоги у сумі 401 400 грн. ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Міністерство фінансів України, Державну фіскальну службу України виплатити ОСОБА_1 призначену згідно висновку ДФС України від 12.11.2020 одноразову грошову допомогу у сумі 401 400 грн., відповідно до судового рішення по справі №640/18034/19 та Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850.
На виконання положень Закону України від 13 грудня 2022 року № 2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» та відповідно до Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 16 вересня 2024 року № 399 цю справу передано на розгляд до Кіровоградського окружного адміністративного суду.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2025 року позов задоволено частково, а саме визнано протиправною бездіяльність Державної фіскальної служби України, яка полягає у не проведені виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у сумі 401 400 грн; зобов`язано Державну фіскальну службу України виплатити ОСОБА_1 призначену згідно висновку Державної фіскальної служби України від 12.11.2020 одноразову грошову допомогу у сумі 401 400,00 гривень. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить змінити оскаржуване рішення, виклавши резолютивну частину шляхом визначення Міністерства фінансів України належним відповідачем в частині забезпечення фінансування виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 .
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Судом першої інстанції встановлено, що на виконання судового рішення у справі №640/18034/19 (а.с.7-20), 12.11.2020 ДФС України розглянуто матеріали про виплату одноразової грошової допомоги позивачу та прийнято рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у сумі 401 400 гривень, що підтверджується відповідним висновком (а.с. 30).
18.08.2021, у зв`язку з невиплатою одноразової грошової допомоги позивач звернувся до Міністерства фінансів України про надання інформації щодо розгляду пропозицій ДФС України по перерозподілу видатків та виділення Державній фіскальній службі України коштів для виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у сумі 401 400 гривень (а.с. 33-34). 
09.09.2021 листом № 16010-04/С-2605/1995 Міністерство фінансів України повідомило позивача про те, що порушене ним питання про виплату одноразової грошової допомоги буде опрацьовано після здійснення всіх обов`язкових виплат працівникам ДФС відповідно до заходів щодо завершення реорганізації (ліквідації) Державної фіскальної служби України та відповідно до пропозицій ДФС щодо економії видатків на 2021 рік в частині збільшення кошторисних призначень для здійснення вищезазначених виплат за бюджетною програмою 3503010 «Заходи з реорганізації Державної фіскальної служби» ( а.с.35).
Не погоджуючись з вказаною вище діями та бездіяльністю суб`єктів владних повноважень, позивач звернувся до суду.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Діяльність податкової міліції регулюється Розділом ХVІІІ -2 Податкового кодексу України (далі - ПК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Статтею 356 ПК України передбачено, що держава гарантує правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їхніх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20-23 Закону України «Про міліцію» та Законом України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист».
Відповідно до ч.6 ст.23 Закону України «Про міліцію» у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності І групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.
За змістом ст.23 Закону України «Про міліцію» порядок та умови призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності, яка настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ, органах державної податкової служби, визначає Кабінет Міністрів України.
Відповідно до п.п.2 пункту 3 Порядку № 850 грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі: 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.
Грошова допомога виплачується в порядку черговості відповідно до дати прийняття МВС рішення про її призначення, але не пізніше двох місяців із дня прийняття зазначеного рішення в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання МВС.
Таким чином, грошова допомога виплачується в порядку черговості відповідно до дати прийняття рішення про її призначення, але не пізніше двох місяців із дня прийняття зазначеного рішення.
Судом встановлено, що Державною фіскальною службою України 12.11.2020 складено та затверджено висновок про призначення позивачу одноразової грошової допомоги у сумі 401 400,00 грн.
Враховуючи, що 12.11.2020 Державною фіскальною службою України затверджено висновок про виплату позивачу одноразової грошової допомоги у сумі 401 400,00 грн, однак у двомісячний строк з моменту прийняття вказаного рішення не було здійснено її виплату позивачу, бездіяльність Державної фіскальної служби України щодо невиплати позивачу одноразової грошової допомоги є протиправною.
Щодо доводів про відсутність передбачення в кошторисі на 2021 рік, затвердженому ДФС України за КЕКВ 2730 «Інші виплати населенню», коштів для виплати одноразової грошової допомоги позивачу в сумі 401 400,00 грн, судом враховано правовий висновок Конституційного Суду України, відповідно до якого неможливо ставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету (рішення від 20.03.2002 №5-рп/2002, від 17.03.2004 №7-рп/2004, від 01.12.2004 №20-рп/2004, від 09.07.2007 №6-рп/2007).
Зокрема, в Рішенні від 09.07.2007 №6-рп/2007 Конституційний Суд України вказав на те, що невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави.
Держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. Інакше всі негативні наслідки відсутності такого механізму покладаються на державу.
З огляду на зміст ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 №3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейський суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) як джерело права.
ЄСПЛ у рішенні в справі «Кечко проти України» (заява №63134/00) зауважив, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату надбавок з державного бюджету, однак свідома відмова в цих виплатах не допускається, доки відповідні положення є чинними (пункт 23). У пункті 26 цього рішення зазначено, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.
Отже, відсутність бюджетних асигнувань і призначень не є обґрунтованою підставою для невиконання згаданих вище норм законодавства.
Зважаючи на те, що на час розгляду справи представник Державної фіскальної служби України не надав належних, допустимих і достовірних доказів вчинення в межах власних повноважень уповноваженим органом дій щодо внесення змін до кошторису з метою виплати одноразової грошової допомоги позивачу, суд приходить до висновку про наявність бездіяльності з боку відповідача щодо невиплати позивачу одноразової грошової допомоги та з метою повного та всебічного захисту прав позивача є необхідність зобов`язання Державної фіскальної служби України виплатити позивачу призначену згідно висновку Державної фіскальної служби України від 12.11.2020 одноразову грошову допомогу у сумі 401 400,00 гривень.
Даний висновок також узгоджується із позицією Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладеною у постанові від 07.03.2018 по справі №464/5571/16-а.
Водночас, позовні вимоги в частині зобов`язання Міністерства фінансів України забезпечити фінансування виплати одноразової грошової допомоги задоволенню не підлягають, оскільки Міністерство фінансів України в даних правовідносинах не виступає суб`єктом щодо виплати одноразової грошової допомоги, а є органом, який здійснює загальне управління бюджетними коштами та їх розподіл, а не безпосереднє фінансування конкретних виплат окремим особам. Оскільки обов`язок щодо безпосереднього нарахування та виплати зазначеної допомоги покладено саме на Державну фіскальної служби України, Мінфін в даному випадку не є неналежним відповідачем у цій частині позовних вимог.
За наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення адміністративного позову.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.
При цьому, колегія суддів зазначає, що згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, –
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2025 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Є.І.Мєзєнцев

cуддя О.В.Епель

суддя В.В.Файдюк