ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

11 травня 2026 року	Справа №160/4787/26 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді	Прудника С.В. 	 	
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

02.03.2026 року (26.02.2026 року направлено засобами поштового зв`язку) до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач з урахуванням адміністративного позову на виконання вимог ухвали суду від 09.03.2026 року просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо відсутності відповіді на заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 26.12.2025 року і зобов`язати вчинити певні дії, а саме: 
- надати інформацію про акт або висновок службового розслідування щодо обставин зникнення безвісти або полону рідного брата гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ); 
- надати інформаційну довідку щодо причин розбіжності інформації від командира військової частини НОМЕР_1 викладеної в наказі №1717 і інформації, яка викладена в сповіщенні з ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка не співпадає і має суперечливий характер стосовно обставин служби рідного брата гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ); 
- надати інформаційну довідку стосовно того, який військовий слідчий орган проводить слідство за фактом зникнення безвісти або полону рідного брата - гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ).
Означені позовні вимоги вмотивовані тим, що позивач, ОСОБА_1 є рідною сестрою гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ), який був мобілізований у другий половині 2025 року і захищав державу від збройної агресії РФ. В кінці 2025 року брат позивача перестав виходити на зв`язок. Після декількох усних та письмових звернень до командування військової частини військової частини НОМЕР_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) позивачем був отриманий витяг за наказу №1717 від 17.12.2025 року командира військової частини НОМЕР_1 про обставини зникнення безвісти її брата ОСОБА_2 . Пізніше, також позивачем було отримано сповіщення №ГПП1328 від 20.12.2025 року від ІНФОРМАЦІЯ_3 (ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) за підписом майора ОСОБА_3 , про те що її брат потрапив в полон при досить незрозумілих обставинах з`ясування цієї події (аеророзвідка, добровільний полон тощо). На думку позивача, при співставленні отриманих документів, з них можна встановити, що інформація від командира військової частини НОМЕР_1 викладена в наказі №1717 та інформація, яка викладена в сповіщенні з ІНФОРМАЦІЯ_3 не співпадає один одному і має суперечливий характер. Не погоджуючись з таким тлумаченням дій свого брата та намагаючись встановити достовірність фактів і обставин, на які посилаються керівники в/ч в означених документах, на підставі п. 1. ст. 6 ЗУ "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин", ст.. 20 ЗУ "Про звернення громадян" позивач звернулася до керівництва військової частини НОМЕР_1 із заявою від 26.12.2025 року про: надання висновку службового розслідування щодо обставин зникнення безвісти або полону рідного брата гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ); надання інформаційної довідки щодо причин розбіжності інформації від командира військової частини НОМЕР_1 , викладеної в наказі №1717 і інформації, яка викладена в сповіщенні з ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка не співпадає і має суперечливий характер; надання інформаційної довідки стосовно того, який військовий слідчий орган проводить слідство за фактом зникнення безвісти або полону рідного брата гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ). Позивач стверджує, що її батько ОСОБА_4 та її мати ОСОБА_5 також зверталися до командування частини військової частини НОМЕР_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) щодо отримання грошового забезпечення зниклого безвісти сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) у відповідності до абз.4 п. 6, ст. 9 ЗУ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей". Але батькам позивача була надана відмова на підставі абз. 10 п. 6, ст. 9 ЗУ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей", а саме з посиланням що брат позивача здався у полон добровільно. Позивач вказує, що в таких відповідях є розбіжності в датах та тлумаченнях. Так, згідно витягу з наказу №1717 від 17.12.2025 року командира військової частини НОМЕР_1 про обставини зникнення безвісти брата позивача ОСОБА_2 дата зникнення 17.12.2025 р. та відсутнє встановлення і зазначення факту наявності кримінального або адміністративного правопорушення; в відповідях від 03.02.2026 року вже вказується дата 18.12.2025 року та знову йдеться мова про добровільну здачу у полон. Позивач вважає, що розбіжність в цих фактах, датах і тлумаченнях, та наслідки таких тлумачень заслуговують на певне з`ясування та встановлення їхньої достовірності з боку рідних осіб, на підставі діючого закону і встановленим ним порядком. В заяві від 26.12.2025 року позивач чітко зазначала питання, на які просила надати їй відповіді чи рішення. Отже на підставі ст. 20, ЗУ "Про звернення громадян", позивач зробила спробу вирішити питання в позасудовому порядку. Станом на момент подання цього позову, на заяву від 26.12.2025 року відповіді не отримано, висновку службового розслідування та відповідної інформації на підставі якої командування частини військової частини НОМЕР_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) стверджує, що брат позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) здався в полон добровільно - не отримано. В виплаті грошового забезпечення батькам позивача відмовлено. Адвокатський запит від 26.12.2025 року було проігноровано. На думку позивача, бездіяльність відповідача військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) полягає y відсутності відповіді на заяву від 26.12.2025 року та не надання: висновку службового розслідування щодо обставин зникнення безвісти або полону рідного брата ОСОБА_1 - гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ); інформаційної довідки щодо причин розбіжності інформації від командира військової частини НОМЕР_1 викладеної в наказі №1717 та інформації, яка викладена в сповіщенні з ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка не співпадає і має суперечливий характер; інформаційної довідки стосовно того, який військовий слідчий орган проводить слідство за фактом зникнення безвісти або полону рідного брата ОСОБА_1 - гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ).
За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.03.2026 року, зазначена вище справа була розподілена та 03.03.2026 року передана судді Пруднику С.В.
09.03.2026 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду означену позовну заяву було залишено без руху та надано було позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 5 (п`яти) робочих днів, з моменту отримання копії даної ухвали, шляхом надання до суду: доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (заяви від 26.12.2024 року; адвокатського запиту від 26.12.2024 року та заяви ОСОБА_1 від 26.12.2025 року); позовної заяви із її копіями для вручення відповідачу (відповідачам), у відповідності до вимог ст. 160 КАС України з максимально чітко і зрозуміло сформованими позовними вимогами виходячи із приписів ст. 5 КАС України із зазначенням відомостей про наявність або відсутність електронного кабінету.
23.03.2026 року (засобами електронного зв`язку на електронну адресу суду) та 25.03.2026 року (засобами поштового зв`язку до канцелярії суду) на виконання вимог ухвали суду від 09.03.2026 року до суду від ОСОБА_1 надійшли адміністративні позови із додатками.
В установлений Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.03.2026 року строк позивач усунув недоліки адміністративного позову.
30.03.2026 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито провадження в адміністративній справі, призначено розгляд за правилами спрощеного провадження без виклику учасників справи. У задоволенні клопотань №1, №2 та №3 ОСОБА_1 про витребування доказів відмовлено повністю. Витребувано у військової частини НОМЕР_1 : інформацію про те, чи надходив до військової частини адвокатський запит адвоката Ільєнка Юрія Васильовича в порядку ст. 24 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 26.12.2025 року? засвідчені належним чином, у відповідності до вимог ст. 94 КАС України - докази отримання адвокатського запиту адвоката ОСОБА_6 в порядку ст. 24 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 26.12.2025 року (витяг з журналу реєстрації вхідних документів або інший доказ); чи надавалась відповідь військовою частиною НОМЕР_1 на адвокатський запит адвоката ОСОБА_6 в порядку ст. 24 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 26.12.2025 року? В разі надання відповіді на адвокатський запит адвоката ОСОБА_6 в порядку ст. 24 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 26.12.2025 року - подати такі докази до суду. Судом також вказано, шо в разі неможливості надання письмових доказів подати до суду вмотивовані та обґрунтовані пояснення (зазначити який саме документ не має можливості подати та з яких підстав). Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 подати суду: визначені пунктами 3, 4 частини першої статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" та актуальні на час подання відомості щодо керівника (командира) військової частини НОМЕР_1 відповідального за виконання вимог даної ухвали суду, а саме: прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові, його адресу місця проживання чи перебування, дату народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті). Судом також зобов`язано витребувані судом докази подати до Дніпропетровського окружного адміністративного суду (також шляхом направлення на електронну адресу Дніпропетровського окружного адміністративного суду (inbox@adm.dp.court.gov.ua; inboxdoas@adm.dp.court.gov.ua) ) у строк до 30.04.2026 року. Судом попереджено військову частину НОМЕР_1 про можливість застосування судом заходів процесуального примусу, зокрема накладення штрафу та винесення окремої ухвали у разі невиконання вимог даної ухвали суду.
14.04.2026 року від військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив щодо задоволення позовних вимог. В обґрунтування своєї позиції відповідач зазначив наступне. За допомогою системи електронного документообігу до військової частини НОМЕР_1 надійшла заява від ОСОБА_1 від 26.12.2025 року, на яку посилається позивач, разом із заявою про пересилання до військової частини. За результатами розгляду заяви було надано відповідь та зазначено, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 19.12.2025 №5634, наказ про оголошення обставин зникнення безвісті солдата ОСОБА_2 від 17.12.2025 №1717 вважається недійсним. Відповідь від 19.01.2026 року за вих.№2456/4866, була направлена на електронну адресу, зазначену у заяві: ІНФОРМАЦІЯ_4 Тобто, відповідачем не було вчинено протиправної бездіяльності, адже відповідь на заяву позивача від 26.12.2025 року була надана відповідачем 19.01.2026 року. Також, 29.01.2026 року за допомогою системи електронного документообігу до військової частини НОМЕР_1 надходила заява від ОСОБА_8 (матері полоненого) та ОСОБА_9 (батька полоненого) про здійснення виплат частини грошового забезпечення солдата ОСОБА_2 . За результатами розгляду заяви 03.02.2026 року було надано відповідь про відмову у здійсненні виплат через те, що солдат ОСОБА_2 на даний час вважається таким, що добровільно здався у полон 18.12.2025 року, копії знаходяться в матеріалах справи. Отже, відсутня протиправна бездіяльність з боку відповідача, а тому, позовні вимоги не підлягають задоволенню, адже на звернення позивача відповідачем було надано відповідь у строки та в межах інформації, яка була наявна у розпорядженні на момент її підготовки. Разом з тим, обсяг наданої інформації був зумовлений фактичними даними, що містилися у відповідача станом на дату формування відповіді, а також обмеженнями щодо доступу до окремих відомостей та необхідністю їх уточнення. Таким чином, надання відповіді не може розцінюватися як ненадання інформації або протиправна бездіяльність, оскільки відповідач діяв добросовісно, у межах наявної інформації та відповідно до вимог чинного законодавства.
14.04.2026 року від військової частини НОМЕР_1 до суду надійшла заява про виконання ухвали суду, в якій відповідач вказує, що до військової частини не надходив запит адвоката Ільєнка Юрія Васильовича від 26.12.2025 року, у зв`язку із чим відповідь не надавалась. Докази направлення запиту матеріали справи не містять. На виконання вимог ухвали суду відповідач зазначив, що відомості відносно керівника військової частини НОМЕР_1 зазначені у виписці з ЄДР. Відповідно до виписки керівник (командир) військової частини НОМЕР_1 - ОСОБА_7 , РНОКПП НОМЕР_5 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса: АДРЕСА_1 .
16.04.2026 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду у задоволенні заяви військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 про закриття провадження відмовлено.
Справа розглянута в межах строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленого статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України - в межах шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом установлено, матеріалами справи підтверджено, що позивач, ОСОБА_1 є рідною сестрою гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ), який був мобілізований у другий половині 2025 року і захищав державу від збройної агресії РФ. 
В кінці 2025 року брат позивача перестав виходити на зв`язок. Після декількох усних та письмових звернень до командування військової частини військової частини НОМЕР_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) позивачем був отриманий витяг за наказу №1717 від 17.12.2025 року командира військової частини НОМЕР_1 про обставини зникнення безвісти її брата ОСОБА_2 . 
Пізніше, також позивачем було отримано сповіщення №ГПП1328 від 20.12.2025 року від ІНФОРМАЦІЯ_3 (ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) за підписом майора ОСОБА_3 , про те що її брат потрапив в полон при досить незрозумілих обставинах з`ясування цієї події (аеророзвідка, добровільний полон тощо). 
На думку позивача, при співставленні отриманих документів, з них можна встановити, що інформація від командира військової частини НОМЕР_1 викладена в наказі №1717 та інформація, яка викладена в сповіщенні з ІНФОРМАЦІЯ_3 не співпадає один одному і має суперечливий характер. 
Не погоджуючись з таким тлумаченням дій свого брата та намагаючись встановити достовірність фактів і обставин, на які посилаються керівники в/ч в означених документах, на підставі п. 1. ст. 6 ЗУ "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин", ст.. 20 ЗУ "Про звернення громадян" позивач звернулася до керівництва військової частини НОМЕР_1 із заявою від 26.12.2025 року про: надання висновку службового розслідування щодо обставин зникнення безвісти або полону рідного брата гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ); надання інформаційної довідки щодо причин розбіжності інформації від командира військової частини НОМЕР_1 , викладеної в наказі №1717 і інформації, яка викладена в сповіщенні з ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка не співпадає і має суперечливий характер; надання інформаційної довідки стосовно того, який військовий слідчий орган проводить слідство за фактом зникнення безвісти або полону рідного брата гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ). 
Позивач стверджує, що її батько ОСОБА_4 та її мати ОСОБА_5 також зверталися до командування частини військової частини НОМЕР_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) щодо отримання грошового забезпечення зниклого безвісти сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) у відповідності до абз.4 п. 6, ст. 9 ЗУ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей". Але батькам позивача була надана відмова на підставі абз. 10 п. 6, ст. 9 ЗУ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей", а саме з посиланням що брат позивача здався у полон добровільно. 
Позивач вказує, що в таких відповідях є розбіжності в датах та тлумаченнях. Так, згідно витягу з наказу №1717 від 17.12.2025 року командира військової частини НОМЕР_1 про обставини зникнення безвісти брата позивача ОСОБА_2 дата зникнення 17.12.2025 р. та відсутнє встановлення і зазначення факту наявності кримінального або адміністративного правопорушення; в відповідях від 03.02.2026 року вже вказується дата 18.12.2025 року та знову йдеться мова про добровільну здачу у полон. 
Позивач вважає, що розбіжність в цих фактах, датах і тлумаченнях, та наслідки таких тлумачень заслуговують на певне з`ясування та встановлення їхньої достовірності з боку рідних осіб, на підставі діючого закону і встановленим ним порядком. В заяві від 26.12.2025 року позивач чітко зазначала питання, на які просила надати їй відповіді чи рішення. 
Отже на підставі ст. 20, ЗУ "Про звернення громадян", позивач зробила спробу вирішити питання в позасудовому порядку. Станом на момент подання цього позову, на заяву від 26.12.2025 року відповіді не отримано, висновку службового розслідування та відповідної інформації на підставі якої командування частини військової частини НОМЕР_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) стверджує, що брат позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) здався в полон добровільно - не отримано. В виплаті грошового забезпечення батькам позивача відмовлено. Адвокатський запит від 26.12.2025 року було проігноровано. 
На думку позивача, бездіяльність відповідача військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) полягає y відсутності відповіді на заяву від 26.12.2025 року та не надання: висновку службового розслідування щодо обставин зникнення безвісти або полону рідного брата ОСОБА_1 - гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ); інформаційної довідки щодо причин розбіжності інформації від командира військової частини НОМЕР_1 викладеної в наказі №1717 та інформації, яка викладена в сповіщенні з ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка не співпадає і має суперечливий характер; інформаційної довідки стосовно того, який військовий слідчий орган проводить слідство за фактом зникнення безвісти або полону рідного брата ОСОБА_1 - гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ).
З матеріалів справи убачається, що листом від 19.01.2026 року за № 2456/4866 «Про направлення інформації» військовою частиною НОМЕР_1 на заяву позивача від 26.12.2025 року на адресу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; ІНФОРМАЦІЯ_4 ) повідомлено, що у відповідності до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 19.12.2025 № 5634 наказ про оголошення обставин зникнення безвісти солдата ОСОБА_2 № 1717 від 17.12.2025 вважається недійсним. Витяг із наказу від 19.12.2025 № 5634 додається. Додаток: витяг із наказу від 19.12.2025 № 5634 на 1 арк. в 1 прим. тільки адресату.
Як вказує представник відповідача у відзиві на позовну заяву, вказана відповідь від 19.01.2026 року за № 2456/4866 була направлена на електронну адресу, зазначену у заяві: ІНФОРМАЦІЯ_4 
Так, дійсно, до матеріалів справи долучено представником відповідача підтвердження щодо направлення вказаної відповіді засобами електронного зв`язку на адресу позивача.
З витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 19.12.2024 року №5634 «Про призначення службового розслідування» вбачається, що 18.12.2025 від командира 3 штурмової роти НОМЕР_6 штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 лейтенанта ОСОБА_10 надійшов рапорт про те, що 18.12.2025 поблизу населеного пункту Покровськ Покровського району Донецької області, за допомогою засобів аеророзвідки було виявлено факт добровільної здачі в полон солдатом ОСОБА_11 , вогнеметником 1 штурмового відділення 2 штурмового взводу 3 штурмової роти штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 . 1 У відповідності до вимог статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608 та з метою встановлення обставин і причин добровільної здачі в полон солдатом ОСОБА_11 , НАКАЗАНО: 1. Наказ від 17 грудня 2025 року №1717 про оголошення обставин зникнення безвісти солдата ОСОБА_12 вважати недійсним. 2. Провести службове розслідування по факту добровільної здачі в полон солдатом ОСОБА_11 , вогнеметником 1 штурмового відділення 2 штурмового взводу 3 штурмової роти НОМЕР_6 штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 . 2 3. Проведення службового розслідування доручити начальнику групи з`ясування обставин, причин та умов вчинення правопорушень військової частини НОМЕР_1 старшому лейтенанту ОСОБА_13 . Службове розслідування провести до 18.01.2026. 3. Начальнику групи з`ясування обставин, причин та умов вчинення правопорушень військової частини НОМЕР_1 старшому лейтенанту ОСОБА_13 за результатами службового розслідування подати акт службового розслідування встановленим порядком для прийняття рішення в термін до 18.01.2026. 4. Контроль за виконанням наказу покласти на начальника штабу - заступника командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_14 .
Відповідно до акту службового розслідування від 16.01.2026 року:
6.1. Службове розслідування вважати завершеним. 6.2. Командирам військової частини НОМЕР_1 усіх рівнів зосередити свою увагу за підпорядкованим особовим складом в плані виконання ним обов`язків військової служби. 6.3. У відповідності до наказу Міністерства Оборони України від 07 червня 2018 року № 260, на підставі пункту 15 розділу І «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», призупинити нарахування та виплату грошового забезпечення солдату ОСОБА_15 , вогнеметнику 1 штурмового відділення 2 штурмового взводу 3 штурмової роти 1 штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , з 18 грудня 2025 року. 6.4. Провести додаткову роз`яснювальну роботу серед військовослужбовців щодо відповідальності за добровільну здачу у полон без спроби ведення бойових дій. 6.5. Ураховуючи, що в діях військовослужбовця солдата ОСОБА_12 вбачаються ознаки злочину, передбаченого ст. 430 КК України, з урахуванням статті 218 КПК України направити повідомлення за даним фактом до територіального управління ДБР у м. Краматорськ для надання його діям правової оцінки згідно діючого законодавства.
З витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 16.01.2026 року № 340/нагд «Про результати службового розслідування по факту добровільної здачі в полон солдатом ОСОБА_11 » вбачається: У відповідності до вимог статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608, наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 19.12.2025 року № 5634 «Про призначення службового розслідування» начальником групи з`ясування обставин, причин та умов вчинення правопорушень військової частини НОМЕР_1 старшим лейтенантом ОСОБА_16 , було проведено службове розслідування з метою уточнення причин і умов, щодо добровільної здачі в полон солдатом ОСОБА_11 , чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення. що 18.12.2025 від командира 3 штурмової роти НОМЕР_6 штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 лейтенанта ОСОБА_10 стало відомо, 18.12.2025 поблизу населеного пункту Покровськ Покровського району Донецької області, за допомогою засобів аеророзвідки було виявлено факт добровільної здачі в полон солдатом ОСОБА_11 , вогнеметником 1 штурмового відділення 2 штурмового взводу 3 штурмової роти НОМЕР_6 штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 . Таким чином, у ході службового розслідування встановлено, що солдат ОСОБА_17 склав зброю та добровільно здався у полон спроби ведення бойових дій. без За результатами проведеного службового розслідування, з метою недопущення подібних випадків в подальшому, НАКАЗВНО: 1. Службове розслідування завершити. 2. Командирам військової частини НОМЕР_1 ycix рівнів зосередити свою увагу за підпорядкованим особовим складом в плані виконання ним обов`язків військової служби. 3. У відповідності до наказу Міністерства Оборони України від 07 червня 2018 року № 260, на підставі пункту 15 розділу 1 «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», призупинити нарахування та виплату грошового забезпечення солдату ОСОБА_15 , вогнеметнику 1 штурмового відділення 2 штурмового взводу 3 штурмової роти НОМЕР_6 штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , з 18 грудня 2025 року. 4. Провести додаткову роз`яснювальну роботу серед військовослужбовців щодо відповідальності за добровільну здачу у полон без спроби ведення бойових дій. 5. Ураховуючи, що в діях військовослужбовця солдата ОСОБА_12 вбачаються ознаки злочину, передбаченого ст. 430 КК України, з урахуванням статті 218 КПК України направити повідомлення за даним фактом до територіального управління ДБР у м. Краматорськ для надання його діям правової оцінки згідно діючого законодавства. 6. Контроль за виконанням наказу покласти на начальника штабу - заступника командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_14 .
Також, як вказує представник відповідача у відзиві на позовну заяву, 29.01.2026 року за допомогою системи електронного документообігу до військової частини НОМЕР_1 надходила заява від ОСОБА_8 (матері полоненого) та ОСОБА_9 (батька полоненого) про здійснення виплат частини грошового забезпечення солдата ОСОБА_2 , копію якої додаємо до відзиву. За результатами розгляду заяви 03.02.2026 року було надано відповідь про відмову у здійсненні виплат через те, що солдат ОСОБА_2 на даний час вважається таким, що добровільно здався у полон 18.12.2025 року, копії знаходяться в матеріалах справи.
Так, листом від 11.04.2026 року №2456/32586 військовою частиною НОМЕР_1 ОСОБА_18 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) повідомлено, що до військової частини НОМЕР_1 надійшла заява ОСОБА_1 від 26.12.2025. За результатами розгляду заяви була надана відповідь від 19.01.2026 вих. №2456/4866, яка була направлена на електронну адресу, зазначену у заяві. Додатково до заяви ОСОБА_1 від 26.12.2025 повідомлено наступне. 1. Стосовно службового розслідування. за У відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 19.12.2025 №5634, наказ про оголошення обставин зникнення безвісті солдата ОСОБА_12 від 17.12.2025 №1717 вважається недійсним. На виконання вимог наказу від 19.12.2025 №5634 було складено акт службового розслідування від 16.01.2026, відповідно до якого зазначено, що у відповідності до наказу Міністерства Оборони України від 07 червня 2018 року № 260, на підставі пункту 15 розділу І «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», призупинити нарахування та виплату грошового забезпечення солдату ТОЛКА ОСОБА_19 , вогнеметнику 1 штурмового відділення 2 штурмового взводу 3 штурмової роти 1 штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , з 18 грудня 2025 року. Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (3 адміністративно-господарської діяльності) від 16.01.2026 №340/нагд про результати службового розслідування по факту добровільної здачі в полон солдатом ОСОБА_11 зазначено наступне. У відповідності до вимог статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Порядку проведення службового розс. Тідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608, наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 19.12.2025 № 5634 «Про призначення службового розслідування» начальником групи з`ясування обставин, причин та умов вчинення правопорушень військової частини НОМЕР_1 старшим лейтенантом ОСОБА_16 , було проведено службове розслідування з метою уточнення причин і умов, щодо добровільної здачі в полон солдатом ОСОБА_11 . чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення. 18.12.2025 від командира 3 штурмової роти НОМЕР_6 штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 лейтенанта ОСОБА_10 стало відомо, що 18.12.2025 поблизу населеного пункту АДРЕСА_3 , за допомогою засобів аеророзвідки було виявлено факт добровільної здачі в полон солдатом ОСОБА_11 , вогнеметником 1 штурмового відділення 2 штурмового взводу 3 штурмової роти І штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 . Таким чином, у ході службового розслідування встановлено, що солдат ОСОБА_17 склав зброю та добровільно здався у полон без спроби ведення бойових дій. Також, ураховуючи, що в діях військовослужбовця солдата ОСОБА_12 вбачаються ознаки злочину, передбаченого ст. 430 К України, з урахуванням статті 218 КПК України зазначено про необхідність направлення повідомлення за даним фактом до територіального управління ДБР у м. Краматорськ для надання його діям правової оцінки згідно діючого законодавства. 2. Стосовно причин розбіжностей. Попереднє сповіщення про зникнення солдата безвісти було сформовано на підставі первинної та неповної інформації, отриманої в умовах обмеженої обізнаності щодо фактичних обставин події. На момент підготовки повідомлення були відсутні достовірні дані про місцезнаходження військовослужбовця та характер його дій. У подальшому, за результатами проведеного службового розслідування, а також після отримання та аналізу матеріалів аеророзвідки, встановлено, що зазначений військовослужбовець здався в полон без ведення бойових дій. У зв`язку з виявленням нових обставин наказ про оголошення обставин зникнення безвісті солдата ОСОБА_12 , від 17.12.2025 №1717 було скасовано наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 19.12.2025 №5634, як таке, що не відповідає фактичним даним. 3. Стосовно військового слідчого органу який здійснює слідство. Кримінально-процесуальний кодекс України не містить поняття військовий слідчий орган. У зв`язку із тим, що під час службового розслідування встановлено, що солдат ОСОБА_17 склав зброю та добровільно здався у полон без спроби ведення бойових дій, вбачаються ознаки злочину, передбаченого ст. 430 КК України, з урахуванням статті 218 КПК України направлено повідомлення за даним фактом до територіального управління ДБР у м. Краматорськ для надання його діям правової оцінки згідно діючого законодавства. Додатки: 1. Копія акту службового розслідування від 16.01.2026 на 2 арк. 2. Копія витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (3 адміністративно-господарської діяльності) від 16.01.2026 №340/нагд на 5 арк.
Вважаючи бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо відсутності відповіді на заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 26.12.2025 року протиправною, позивач звернулася до суду із даною позовною заявою.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, виходячи з положень норм законодавства, які діяли на момент їх виникнення, суд виходив із такого.
Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Стаття 40 Основного Закону України передбачає, що всі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
У преамбулі Закону № 393/96-ВР зазначено, що цей Закон регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.
Законодавство України про звернення громадян включає цей Закон та інші акти законодавства, що видаються відповідно до Конституції України та цього Закону (частина перша статті 2 Закону № 393/96-ВР).
За частиною першою статті 1 Закону № 393/96-ВР громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, медіа, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Відповідно до частини першої статті 3 Закону № 393/96-ВР як звернення громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.
За частиною першою статті 15 Закону № 393/96-ВР органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
Стаття 18 Закону № 393/96-ВР визначає права громадянина при розгляді заяви чи скарги. Громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, медіа, посадових осіб, має право: особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; знайомитися з матеріалами перевірки; подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги; вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.
Відповідно до статті 19 Закону № 393/96-ВР органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, медіа, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.
У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не скасовує вимоги абзацу дев`ятого частини першої цієї статті.
Термін розгляду звернень громадян визначає стаття 20 Закону № 393/96-ВР, за якою звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну.
Відповідно до частини першої статті 16 Закону № 393/96-ВР скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об`єднання громадян, медіа, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.
Якщо проаналізувати наведене нормативно-правове регулювання в контексті спірних правовідносин, то висновується, що громадяни України мають право звертатися до державних органів, зокрема і до військових частин зі зверненнями.
Відповідно до частини третьої статті 3 Закону № 393/96-ВР заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності.
Відповідно до частин 6-8 статті 5 Закону № 393/96-ВР письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення).
У зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним. Застосування кваліфікованого електронного підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.
Звернення, оформлене без дотримання зазначених вимог, повертається заявнику з відповідними роз`ясненнями не пізніш як через десять днів від дня його надходження, крім випадків, передбачених частиною першою статті 7 цього Закону.
Згідно приписів частини 3 статті 7 Закону № 393/96-ВР якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обгрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.
Згідно п. 14 вказаної інструкції щодо кожного звернення не пізніше ніж у п`ятиденний термін має бути прийняте одне з таких рішень: прийняти до провадження; передати на вирішення до іншого органу військового управління; надіслати за належністю до іншого центрального органу виконавчої влади, якщо питання, порушені у зверненні, не входять до компетенції органів військового управління, військової частини, про що одночасно повідомляється заявнику; залишити без розгляду за наявності підстав, визначених у статті 8 Закону України "Про звернення громадян".
Як свідчать матеріали справи, листом від 19.01.2026 року за № 2456/4866 «Про направлення інформації» військовою частиною НОМЕР_1 на заяву позивача від 26.12.2025 року на адресу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; ІНФОРМАЦІЯ_4 ) повідомлено, що у відповідності до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 19.12.2025 № 5634 наказ про оголошення обставин зникнення безвісти солдата ОСОБА_2 № 1717 від 17.12.2025 вважається недійсним. Витяг із наказу від 19.12.2025 № 5634 додається. Додаток: витяг із наказу від 19.12.2025 № 5634 на 1 арк. в 1 прим. тільки адресату.
Як вказує представник відповідача у відзиві на позовну заяву, вказана відповідь від 19.01.2026 року за № 2456/4866 була направлена на електронну адресу, зазначену у заяві: ІНФОРМАЦІЯ_4 
Так, дійсно, до матеріалів справи долучено представником відповідача підтвердження щодо направлення вказаної відповіді засобами електронного зв`язку на адресу позивача.
Також, як вказує представник відповідача у відзиві на позовну заяву, 29.01.2026 року за допомогою системи електронного документообігу до військової частини НОМЕР_1 надходила заява від ОСОБА_8 (матері полоненого) та ОСОБА_9 (батька полоненого) про здійснення виплат частини грошового забезпечення солдата ОСОБА_2 , копію якої додаємо до відзиву. За результатами розгляду заяви 03.02.2026 року було надано відповідь про відмову у здійсненні виплат через те, що солдат ОСОБА_2 на даний час вважається таким, що добровільно здався у полон 18.12.2025 року, копії знаходяться в матеріалах справи.
Так, як встановив суд, листом від 11.04.2026 року №2456/32586 військовою частиною НОМЕР_1 ОСОБА_18 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) повідомлено, що до військової частини НОМЕР_1 надійшла заява ОСОБА_1 від 26.12.2025. За результатами розгляду заяви була надана відповідь від 19.01.2026 вих. №2456/4866, яка була направлена на електронну адресу, зазначену у заяві. Додатково до заяви ОСОБА_1 від 26.12.2025 повідомлено наступне. 1. Стосовно службового розслідування. за У відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 19.12.2025 №5634, наказ про оголошення обставин зникнення безвісті солдата ОСОБА_12 від 17.12.2025 №1717 вважається недійсним. На виконання вимог наказу від 19.12.2025 №5634 було складено акт службового розслідування від 16.01.2026, відповідно до якого зазначено, що у відповідності до наказу Міністерства Оборони України від 07 червня 2018 року № 260, на підставі пункту 15 розділу І «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», призупинити нарахування та виплату грошового забезпечення солдату ТОЛКА ОСОБА_19 , вогнеметнику 1 штурмового відділення 2 штурмового взводу 3 штурмової роти 1 штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , з 18 грудня 2025 року. Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (3 адміністративно-господарської діяльності) від 16.01.2026 №340/нагд про результати службового розслідування по факту добровільної здачі в полон солдатом ОСОБА_11 зазначено наступне. У відповідності до вимог статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Порядку проведення службового розс. Тідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608, наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 19.12.2025 № 5634 «Про призначення службового розслідування» начальником групи з`ясування обставин, причин та умов вчинення правопорушень військової частини НОМЕР_1 старшим лейтенантом ОСОБА_16 , було проведено службове розслідування з метою уточнення причин і умов, щодо добровільної здачі в полон солдатом ОСОБА_11 . чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення. 18.12.2025 від командира 3 штурмової роти НОМЕР_6 штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 лейтенанта ОСОБА_10 стало відомо, що 18.12.2025 поблизу населеного пункту АДРЕСА_3 , за допомогою засобів аеророзвідки було виявлено факт добровільної здачі в полон солдатом ОСОБА_11 , вогнеметником 1 штурмового відділення 2 штурмового взводу 3 штурмової роти І штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 . Таким чином, у ході службового розслідування встановлено, що солдат ОСОБА_17 склав зброю та добровільно здався у полон без спроби ведення бойових дій. Також, ураховуючи, що в діях військовослужбовця солдата ОСОБА_12 вбачаються ознаки злочину, передбаченого ст. 430 К України, з урахуванням статті 218 КПК України зазначено про необхідність направлення повідомлення за даним фактом до територіального управління ДБР у м. Краматорськ для надання його діям правової оцінки згідно діючого законодавства. 2. Стосовно причин розбіжностей. Попереднє сповіщення про зникнення солдата безвісти було сформовано на підставі первинної та неповної інформації, отриманої в умовах обмеженої обізнаності щодо фактичних обставин події. На момент підготовки повідомлення були відсутні достовірні дані про місцезнаходження військовослужбовця та характер його дій. У подальшому, за результатами проведеного службового розслідування, а також після отримання та аналізу матеріалів аеророзвідки, встановлено, що зазначений військовослужбовець здався в полон без ведення бойових дій. У зв`язку з виявленням нових обставин наказ про оголошення обставин зникнення безвісті солдата ОСОБА_12 , від 17.12.2025 №1717 було скасовано наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 19.12.2025 №5634, як таке, що не відповідає фактичним даним. 3. Стосовно військового слідчого органу який здійснює слідство. Кримінально-процесуальний кодекс України не містить поняття військовий слідчий орган. У зв`язку із тим, що під час службового розслідування встановлено, що солдат ОСОБА_17 склав зброю та добровільно здався у полон без спроби ведення бойових дій, вбачаються ознаки злочину, передбаченого ст. 430 КК України, з урахуванням статті 218 КПК України направлено повідомлення за даним фактом до територіального управління ДБР у м. Краматорськ для надання його діям правової оцінки згідно діючого законодавства. Додатки: 1. Копія акту службового розслідування від 16.01.2026 на 2 арк. 2. Копія витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (3 адміністративно-господарської діяльності) від 16.01.2026 №340/нагд на 5 арк.
Суд зауважує, що ЄСПЛ в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04) зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Тобто, у даному випадку суд вважає, що військова частина НОМЕР_1 вчинила відповідно дії в межах своїх повноважень.
Отже, відсутня протиправна бездіяльність з боку відповідача, а тому, позовні вимоги не підлягають задоволенню, адже на звернення позивача відповідачем було надано відповідь у строки та в межах інформації, яка була наявна у розпорядженні на момент її підготовки. Разом з тим, обсяг наданої інформації був зумовлений фактичними даними, що містилися у відповідача станом на дату формування відповіді, а також обмеженнями щодо доступу до окремих відомостей та необхідністю їх уточнення. Таким чином, надання відповіді не може розцінюватися як ненадання інформації або протиправна бездіяльність, оскільки відповідач діяв добросовісно, у межах наявної інформації та відповідно до вимог чинного законодавства.
Таким чином суд дійшов висновку, що відповідач в спірних правовідносинах діяв у межах своїх повноважень та відповідно до чинного законодавства.
Решта доводів та заперечень висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень.
Разом з тим, згідно з принципом змагальності позивач має спростувати доводи суб`єкта владних повноважень, якщо заперечує їх обґрунтованість.
Згідно з ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.
Враховуючи відмову у задоволені позовних вимог, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись ст. ст. 2, 77, 78, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.
Судові витрати стягненню не підлягають.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Суддя С. В. Прудник