ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 червня 2026 року	справа № 380/16396/25	

Львівський окружний адміністративний суд у складі судді Желік О.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДСПЕЦСТАНДАРТ» до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, –
в с т а н о в и в:

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДСПЕЦСТАНДАРТ» до Головного управління ДПС у Львівській області, у якій позивач просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 29.04.2025 № 18873/13-01-07-10 повністю.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки контролюючий орган, на думку позивача: по-перше, невірно визначив граничний строк розрахунків за зовнішньоекономічним контрактом, розпочавши обчислення пені з 30.09.2024, тоді як строк оплати за пунктом 2.3 контракту становить 180 календарних днів після дати відвантаження товару; по-друге, неправомірно нарахував пеню після подання позивачем позову до Господарського суду Львівської області про стягнення заборгованості з нерезидента, оскільки, на переконання позивача, до моменту винесення рішення у господарській справі неможливо встановити розмір пені, що підлягає сплаті; по-третє, не врахував, що 23.09.2024 від АТ КБ «ПРИВАТБАНК», на контролі якого перебуває зовнішньоекономічний договір, надійшов лист про необхідність проведення розрахунків або надання документів у строк до 03.04.2025, що, на думку позивача, свідчить про відсутність умислу ухилятися від виконання вимог валютного законодавства. Окрім того, позивач клопотав про відстрочення сплати судового збору з огляду на скрутне фінансове становище.
Ухвалою від 15.08.2025 позовну заяву залишено без руху для усунення недоліків.
Ухвалою від 21.08.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами; відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву.
На адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому проти позову заперечено. Відповідач зазначає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято на підставі акта документальної позапланової виїзної перевірки від 27.03.2025 № 13537/13-01-07-10/41128307, яким встановлено порушення позивачем частини 2 статті 13 Закону України «Про валюту і валютні операції» з урахуванням пункту 14І Постанови Правління Національного банку України від 24.02.2022 № 18, у частині недотримання законодавчо встановленого строку розрахунків за операцією з експорту, здійсненою 03.04.2024 на суму 92 800,00 євро за зовнішньоекономічним контрактом від 15.11.2023 № INV01. Відповідач наголошує, що граничний строк розрахунків (29.09.2024) визначено правильно, пеню нараховано за період з 30.09.2024 по 17.03.2025 (до дня, що передує поданню позивачем позову до господарського суду), а доводи позивача є внутрішньо суперечливими та такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства. Просить відмовити у задоволенні позову повністю.
Розглянувши позовну заяву, відзив на неї, дослідивши подані документи і матеріали справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини.
Товариство з обмеженою відповідальністю «БУДСПЕЦСТАНДАРТ» (ЄДРПОУ 41128307) зареєстроване як юридична особа 06.02.2017, перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС у Львівській області. Основний вид діяльності – виробництво інших дерев`яних будівельних конструкцій і столярних виробів (КВЕД 16.23).
Між позивачем (Продавець), в особі директора Огінка Андрія Володимировича, та фірмою-нерезидентом WINSTERN GMBH (34270 Schauenburg, Hilschen 21, Німеччина, DF298907373) (Покупець) укладено зовнішньоекономічний контракт від 15.11.2023 № INV01, за умовами якого Продавець виробляє модульні будинки та/або фабриковані конструкції будинків, будівель, терас тощо.
Пунктом 2.3 контракту передбачено, що оплата за цим контрактом здійснюється у повному обсязі (100 % вартості товару) не пізніше ніж через 180 календарних днів після дати відвантаження товару зі складу Продавця. Валютою контракту та оплати є євро (пункт 2.4 контракту). Строк дії контракту встановлено до 31.12.2024 або до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань згідно з контрактом (розділ 9 контракту).
На виконання умов контракту від 15.11.2023 № INV01 позивач експортував на користь нерезидента WINSTERN GMBH (Німеччина) товар – мобільний будинок, що складається із двох модулів, модель Касель, з дерев`яного каркасу, для проживання (код УКТ ЗЕД: 9406901000), згідно з митною декларацією від 03.04.2024 № 24UA209170027165U8 на суму 92 800,00 євро.
Згідно з даними бухгалтерського обліку (оборотно-сальдова відомість по рахунку 362, картка рахунку 362) станом на 20.03.2025 сальдо розрахунків за контрактом від 15.11.2023 № INV01 є дебетовим (Дт) та становить 92800,00 євро. Грошові кошти за експортовану продукцію на рахунок позивача не надійшли, товар нерезидентом не повернуто.
За інформацією Національного банку України, наданою агентом валютного нагляду АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (МФО 305299) та надісланою листом ДПС України від 22.11.2024 № 32485/7/99-00-07-05-01-07, виявлено факти ненадходження в установлені Національним банком України граничні строки розрахунків грошових коштів чи товарів за вказаним контрактом станом на 01.11.2024.
На підставі наказу Головного управління ДПС у Львівській області від 12.03.2025 № 1725-ПП проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог Закону України від 21.06.2018 № 2473-VIII «Про валюту і валютні операції» по зовнішньоекономічному контракту від 15.11.2023 № INV01, за результатами якої складено акт перевірки від 27.03.2025 № 13537/13-01-07-10/41128307.
Перевіркою встановлено порушення позивачем частини 2 статті 13 Закону України № 2473-VIII з урахуванням пункту 14І Постанови Правління Національного банку України від 24.02.2022 № 18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану», що полягало у недотриманні законодавчо встановленого строку розрахунків за операцією з експорту, здійсненою 03.04.2024 на суму 92 800,00 євро. Сума нарахованої пені за порушення граничних строків розрахунків за період з 30.09.2024 по 17.03.2025 (169 днів) склала 2 162 122,02 грн (Додаток № 2 до акта перевірки).
Не погодившись із висновками акта, позивач подав заперечення, за результатами розгляду яких висновки акта перевірки залишено без змін (відповідь Головного управління ДПС у Львівській області від 24.04.2025 № 14919/6/13-01-07-10-16).
На підставі висновку акта перевірки Головним управлінням ДПС у Львівській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 29.04.2025 № 18873/13-01-07-10 (форма «С»), яким за порушення вимог валютного законодавства до позивача застосовано пеню за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності у сумі 2 162 122,02 грн.
Скаргу позивача на вказане податкове повідомлення-рішення в адміністративному порядку залишено без задоволення, а податкове повідомлення-рішення – без змін (рішення ДПС України про результати розгляду скарги від 11.07.2025 № 19980/6/99-00-06-01-03-06).
Вважаючи податкове повідомлення-рішення від 29.04.2025 № 18873/13-01-07-10 протиправним, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Вирішуючи спір, суд керується таким.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові засади здійснення валютних операцій, валютного регулювання та валютного нагляду визначає Закон України від 21.06.2018 № 2473-VIII «Про валюту і валютні операції» (далі – Закон № 2473-VIII).
Згідно з частиною 1 статті 13 Закону № 2473-VIII Національний банк України має право встановлювати граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів.
Відповідно до частини 2 статті 13 Закону № 2473-VIII у разі встановлення Національним банком України граничного строку розрахунків за операціями резидентів з експорту товарів грошові кошти підлягають зарахуванню на рахунки резидентів у банках України у строки, зазначені в договорах, але не пізніше строку та в обсязі, встановлених Національним банком України. Строк виплати заборгованості обчислюється з дня митного оформлення продукції, що експортується.
Пунктом 14І Постанови Правління Національного банку України від 24.02.2022 № 18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану» (із змінами) встановлено, що граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів становлять 180 календарних днів та застосовуються до операцій, здійснених з 05 квітня 2022 року.
Згідно з частиною 5 статті 13 Закону № 2473-VIII порушення резидентами строку розрахунків, встановленого згідно із цією статтею, тягне за собою нарахування пені за кожний день прострочення в розмірі 0,3 відсотка суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару) у національній валюті (у разі здійснення розрахунків за зовнішньоекономічним договором (контрактом) у національній валюті) або в іноземній валюті, перерахованій у національну валюту за курсом Національного банку України, встановленим на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару).
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що обов`язок резидента-експортера забезпечити надходження валютної виручки на свій рахунок у банку України у межах граничного строку розрахунків є імперативним, а порушення цього строку є самостійною та достатньою підставою для нарахування пені, передбаченої частиною 5 статті 13 Закону № 2473-VIII. При цьому відповідальність у вигляді пені не залежить від наявності або відсутності вини резидента в неотриманні валютної виручки, а пов`язана виключно з об`єктивним фактом порушення граничного строку розрахунків. Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд, зокрема, у постанові від 27.02.2025 у справі № 520/2941/24.
Щодо доводів позивача про невірне визначення граничного строку розрахунків суд зазначає таке.
Як слідує з матеріалів справи, експортну операцію здійснено 03.04.2024, що підтверджується митною декларацією від 03.04.2024 № 24UA209170027165U8. З урахуванням установленого пунктом 14І Постанови № 18 граничного строку розрахунків (180 календарних днів) граничний строк розрахунків за цією операцією настав 29.09.2024, а відтак нарахування пені правомірно розпочато контролюючим органом з наступного дня – 30.09.2024.
Суд критично оцінює доводи позивача про те, що контролюючий орган начебто помилково визначив датою початку перебігу строку дату відвантаження товару (03.04.2024). Зі змісту акта перевірки, оскаржуваного податкового повідомлення-рішення та Додатка № 2 до акта перевірки однозначно вбачається, що пеню нараховано саме за період з 30.09.2024 по 17.03.2025, тобто з дня, наступного за граничним строком розрахунків. 
Натомість сам позивач у позовній заяві стверджує, що кінцевий строк оплати спливає 30.09.2024. За таких обставин доводи позивача в цій частині є внутрішньо суперечливими, оскільки позивач фактично погоджується з визначеним контролюючим органом моментом виникнення заборгованості, але водночас наполягає на протиправності нарахування пені з цієї ж дати. Дата 03.04.2024 застосована контролюючим органом виключно як відправна точка для обчислення 180-денного строку (з дня митного оформлення продукції, що експортується, як це прямо передбачено частиною 2 статті 13 Закону № 2473-VIII), а не як дата початку нарахування пені.
Таким чином, граничний строк розрахунків та період нарахування пені визначено контролюючим органом у повній відповідності до вимог частини 2 статті 13 Закону № 2473-VIII та пункту 14І Постанови № 18, у зв`язку з чим доводи позивача в цій частині є необґрунтованими.
Щодо доводів позивача про неправомірність нарахування пені у зв`язку з поданням позову до Господарського суду Львівської області суд зазначає таке.
Відповідно до частини 7 статті 13 Закону № 2473-VIII у разі прийняття до розгляду судом, міжнародним комерційним арбітражем позовної заяви резидента про стягнення з нерезидента заборгованості, що виникла внаслідок недотримання нерезидентом строку, передбаченого зовнішньоекономічним договором (контрактом), строк, встановлений відповідно до цієї статті, зупиняється з дня прийняття до розгляду такої заяви, і пеня за порушення строку в цей період не нараховується. У разі ухвалення судом, міжнародним комерційним арбітражем рішення про задоволення позову сплаті підлягає лише пеня, нарахована до дня прийняття позовної заяви до розгляду судом, міжнародним комерційним арбітражем.
Зі змісту наведеної норми вбачається, що подання резидентом позову до суду про стягнення заборгованості з нерезидента не звільняє резидента від нарахування пені за вже допущене порушення граничного строку розрахунків, а лише зупиняє подальше нарахування пені з дня прийняття позовної заяви до розгляду. Тобто пеня підлягає нарахуванню за період з дня, наступного за граничним строком розрахунків, і до дня прийняття судом позовної заяви до розгляду включно. Законодавець прямо пов`язав момент зупинення нарахування пені з днем прийняття позовної заяви до розгляду судом, а не з днем ухвалення судом рішення по суті спору.
З матеріалів справи встановлено, що позивач звернувся до Господарського суду Львівської області з позовною заявою про стягнення заборгованості з нерезидента WINSTERN GMBH 18.03.2025 через систему «Електронний суд» (справа № 914/809/25 «Про стягнення заборгованості та штрафних санкцій»). Контролюючий орган припинив нарахування пені станом на 17.03.2025, тобто за період до дня звернення позивача з позовом до господарського суду, що повністю узгоджується з вимогами частини 7 статті 13 Закону № 2473-VIII та не порушує права позивача.
Суд відхиляє доводи позивача про те, що до моменту винесення рішення у господарській справі неможливо встановити розмір пені, що підлягає сплаті, оскільки вони ґрунтуються на хибному тлумаченні частини 7 статті 13 Закону № 2473-VIII. Зазначена норма не пов`язує можливість нарахування пені за вже допущене прострочення з результатами розгляду господарської справи, а лише визначає кінцевий момент періоду нарахування пені – день прийняття позовної заяви до розгляду судом. Саме до цього дня розмір пені є визначеним та таким, що підлягає сплаті, незалежно від подальшого результату розгляду позову резидента до нерезидента.
Суд також враховує, що позивачем не надано доказів ухвалення Господарським судом Львівської області рішення про відмову в позові повністю чи частково або про залишення позову без розгляду, з якими частина 7 статті 13 Закону № 2473-VIII пов`язує поновлення перебігу строку та відновлення нарахування пені за період, на який його було зупинено. За таких обставин нарахування пені за період до дня звернення позивача з позовом до господарського суду є правомірним.
Щодо посилань позивача на лист АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 23.09.2024 суд зазначає таке.
Зміст листа банку від 23.09.2024 свідчить про те, що банк, як агент валютного нагляду, повідомив позивача про наближення граничного строку розрахунків за контрактом та про необхідність здійснити розрахунки або надати необхідні документи, щоб уникнути нарахування штрафних санкцій. Такий лист має виключно інформаційний (попереджувальний) характер та жодним чином не свідчить про продовження граничного строку розрахунків чи про відсутність підстав для нарахування пені.
Відповідно до частини 4 статті 13 Закону № 2473-VIII за окремими операціями з експорту та імпорту товарів граничні строки розрахунків, встановлені Національним банком України, можуть бути подовжені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері економічного розвитку, шляхом видачі висновку. Проте висновку центрального органу виконавчої влади про продовження строків розрахунків за контрактом від 15.11.2023 № INV01 позивачем ні до перевірки, ні до суду не надано.
Окрім того, відповідно до частини 6 статті 13 Закону № 2473-VIII у разі якщо виконання договору зупиняється у зв`язку з виникненням форс-мажорних обставин, перебіг строку розрахунків та нарахування пені зупиняється на весь період дії форс-мажорних обставин. Підтвердженням виникнення та закінчення дії форс-мажорних обставин є відповідна довідка уповноваженої організації (органу) країни розташування сторони зовнішньоекономічного договору (контракту) або третьої країни. Проте відповідної довідки про підтвердження форс-мажорних обставин позивачем також не надано.
Суд звертає увагу, що сама лише наявність судового спору щодо стягнення заборгованості з нерезидента, добросовісність поведінки резидента або відсутність умислу ухилятися від виконання вимог валютного законодавства не є обставинами, які звільняють резидента від відповідальності у вигляді пені за порушення граничних строків розрахунків, оскільки така відповідальність, як зазначено вище, не залежить від вини резидента. Закон № 2473-VIII визначає вичерпний перелік підстав для зупинення нарахування пені (частини 6 та 7 статті 13), жодна з яких у спірних правовідносинах за період до 18.03.2025 не настала.
Підсумовуючи викладене, суд доходить висновку, що контролюючий орган правомірно встановив порушення позивачем частини 2 статті 13 Закону № 2473-VIII з урахуванням пункту 14І Постанови № 18 та правомірно нарахував пеню за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності за період з 30.09.2024 по 17.03.2025 у сумі 2 162 122,02 грн. Розмір пені не перевищує суми неодержаних грошових коштів за договором, як того вимагає частина 5 статті 13 Закону № 2473-VIII.
Оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 29.04.2025 № 18873/13-01-07-10 прийнято контролюючим органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а тому підстави для його скасування відсутні.
Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши надані відповідачем докази на підтвердження правомірності прийнятого податкового повідомлення-рішення та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення цього адміністративного позову.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України з огляду на відмову в задоволенні позову судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст. ст. 2, 8– 10, 14, 72– 79, 90, 139, 241– 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, –

в и р і ш и в:

у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Судові витрати розподілу не підлягають.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду, з врахуванням гарантій, встановлених пунктом 3 Розділу VI «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Желік О.М.