Справа № 215/8550/25 
2/215/1026/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

26 травня 2026 року Тернівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого – судді Науменко Я.О., 
за участю: секретаря Оніщенко Ю.М.,
представників: позивача Севостьянової І.Г.,
відповідача Савельєвої Т.Д. (в режимі відеоконференції), 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі №8 Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу №215/8550/26 за позовом представника позивача – адвоката Севостьянової Ірини Григорівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю батька на виробництві,
ВСТАНОВИВ:
29 жовтня 2025 року представник позивача звернулась до суду з позовною заявою до ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, обґрунтовуючи вимоги тим, що 03 серпня 2012 року на підприємстві ПАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» стався нещасний випадок, унаслідок якого загинув батько позивача — ОСОБА_2 . Факт нещасного випадку підтверджується актом форми Н-1 № 5/IX від 06.09.2012, а факт смерті — свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 04.08.2012. Родинний зв`язок між загиблим і позивачем ОСОБА_1 підтверджується свідоцтвом про народження, а на момент смерті батька позивач проживав разом із ним за однією адресою. Позивач зазначає, що смерть його батька настала внаслідок нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, спричиненого порушенням вимог законодавства про охорону праці, у зв`язку з чим він зазнав значних моральних страждань та оцінює розмір моральної шкоди у 7 000 000 (сім мільйонів) гривень.
Ухвалою від 31.10.2025 зазначену позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та визначено проводити її розгляд у порядку загального та призначено підготовче судове засідання на 10.12.2025.
31.10.2025 від представника відповідача – адвоката Савельєвої Т.Д. надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи (вх.№22380). 
Відповідач у відзиві на позовну заяву проти задоволення позову заперечував, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність. Зазначив, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди у сумі 7 000 000 грн. є явно завищеним, не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, а також не підтверджений належними доказами.
Також відповідач вказував, що відповідно до положень ст. 23 ЦК України розмір відшкодування моральної шкоди має визначатися судом з урахуванням характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала шкоди, та інших істотних обставин справи. При цьому відповідач посилався на практику Верховного Суду щодо необхідності дотримання принципів розумності та справедливості при визначенні розміру моральної шкоди.
Крім того, відповідач зазначав, що матеріалами спеціального розслідування нещасного випадку встановлено порушення вимог охорони праці не лише з боку посадових осіб підприємства, а й з боку самого потерпілого ОСОБА_2 , який, за твердженням відповідача, проник за тимчасове огородження та порушив вимоги Правил безпечної експлуатації електроустановок споживачів і відповідних інструкцій з охорони праці. На думку відповідача, саме груба необережність потерпілого сприяла настанню нещасного випадку, у зв`язку з чим до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ч. 2 ст. 1193 ЦК України щодо зменшення розміру відшкодування.
Додатково відповідач звертав увагу суду на те, що визначення у резолютивній частині рішення положень щодо стягнення моральної шкоди без утримання податків та інших обов`язкових платежів не належить до предмета розгляду цивільної справи, оскільки питання оподаткування регулюються нормами податкового законодавства.
Водночас відповідач зазначав про готовність добровільно відшкодувати позивачу моральну шкоду у розмірі 100 000 грн., вважаючи вказану суму співмірною та такою, що відповідає засадам розумності і справедливості.
Представник позивача у судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі.
Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечувала з підстав, викладених у відзиві.
18.11.2025 представник відповідача – адвокат Савельєва Т.Д., через систему «Електронний суд» подала клопотання про залучення до участі у справі третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, а саме: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .
В обґрунтування заявленого клопотання відповідач зазначав, що відповідно до матеріалів спеціального розслідування нещасного випадку, зокрема акту форми Н-1 та акту спеціального розслідування форми Н-5 від 06.09.2012, нещасний випадок, унаслідок якого загинув ОСОБА_2 , стався у зв`язку з порушеннями вимог законодавства про охорону праці, допущеними як окремими посадовими особами підприємства, так і самим потерпілим.
Зокрема, у пункті 10 акту спеціального розслідування комісією встановлено коло осіб, які допустили порушення вимог нормативно-правових актів з охорони праці, серед яких: начальник дільниці підстанцій Боковий Є.І., електромонтер ОСОБА_4 , електромонтер ОСОБА_5 , а також сам потерпілий ОСОБА_2 .
Відповідач посилався на те, що у разі задоволення позовних вимог та стягнення з ПрАТ «ПІВНГЗК» грошових коштів на користь позивача, у товариства може виникнути право зворотної вимоги (регресу) до осіб, винних у настанні нещасного випадку, відповідно до положень ст. 1191 ЦК України. У зв`язку з цим, на думку відповідача, рішення у справі може вплинути на права та обов`язки зазначених осіб щодо однієї зі сторін спору, що є підставою для їх залучення до участі у справі як третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.
Крім того, відповідач зазначив, що на виконання вимог ст. 54 ЦПК України ним направлено відповідні повідомлення особам, питання про залучення яких до участі у справі порушується, а докази направлення таких повідомлень долучено до матеріалів справи.
10.12.2025 підготовче судове засідання було відкладено на 22.01.2026 у зв`язку з відсутністю електропостачання у суді.
22.01.2026 представник відповідача – адвокат Савельєва Т.Д., через систему «Електронний суд» подала клопотання про витребування у позивача довідки банківської установи із зазначенням реквізитів поточного рахунку.
В обґрунтування заявленого клопотання відповідач зазначив, що у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову він має намір добровільно виконати таке рішення без застосування процедури примусового виконання. Разом із тим, відсутність у відповідача інформації щодо банківських реквізитів позивача, на які можуть бути перераховані грошові кошти, на думку відповідача, унеможливлює добровільне виконання рішення суду поза межами виконавчого провадження.
Відповідач посилався на те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права на справедливий судовий розгляд, гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також ст.ст. 55, 129, 129-1 Конституції України. При цьому зазначав, що у разі примусового виконання рішення на нього може бути покладено обов`язок зі сплати виконавчого збору, що, на думку відповідача, призведе до додаткових витрат.
Крім того, відповідач зазначив, що 22.01.2026 ним було направлено на адресу позивача лист із проханням надати банківські реквізити для можливого добровільного виконання рішення суду, однак відповіді на вказаний лист та відповідних реквізитів отримано не було.
Також відповідач вказував, що інформація щодо банківського рахунку є банківською таємницею, а тому самостійно отримати відповідні відомості він не має можливості, у зв`язку з чим просив суд витребувати у позивача довідку банківської установи із реквізитами його поточного рахунку.
22.01.2026, 12.02.2026 підготовче судове засідання було відкладено на 12.02.2026, 03.03.2026 у зв`язку з відсутністю електропостачання у суді.
03.03.2026 підготовче судове засідання було відкладено на 12.03.2026 у зв`язку з клопотанням представника відповідача.
12.03.2026 підготовче судове засідання було відкладено на 09.04.2026 у зв`язку з клопотанням представника позивача. 
23.03.2026 від представника позивача – адвоката Севостьянової І.Г. надійшла через систему «Електронний суд» заява про долучення довідки на підтвердження поважності причин перенесення розгляду справи від 12.03.2026.
09.04.2026 у судовому засіданні закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 29.04.2026.
29.04.2026 від представника відповідача – адвоката Савельєвої Т.Д. надійшла заява про участь у судовому засідання в режимі відеоконференції.
29.04.2026 у судовому засіданні оголошено перерву до 26.05.2026 для судових дебатів.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. 
Так, з матеріалів справи судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 21 вересня 1984 року (а.с.20).
03 серпня 2012 року о 10 год. 41 хв. на підприємстві Публічне акціонерне товариство «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (у 2017 році змінено організаційно-правову форму на Приватне акціонерне товариство) у цеху мереж та підстанцій, на підстанції № 84, стався нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, унаслідок якого загинув ОСОБА_2 , що підтверджується актом про нещасний випадок за формою Н-1 № 5/ІХ від 06 вересня 2012 року. Як убачається з матеріалів спеціального розслідування нещасного випадку, 03.08.2012 начальником дільниці підстанцій ДФ-3 Боковим Є.І. було видано наряд-допуск № 25 на виконання робіт з демонтажу, монтажу та перепідключення трансформатора власних потреб на підстанції № 84. До складу бригади входили електрослюсар з ремонту устаткування розподільчих пристроїв ОСОБА_2 , електрослюсар ОСОБА_6 та електромонтер ОСОБА_7 .
Після проведення підготовчих робіт та допуску бригади до виконання робіт ОСОБА_2 , перебуваючи у приміщенні підстанції, проник за тимчасове дерев`яне огородження до небезпечної зони, де торкнувся оголених наконечників кабелю КЛ-841/4, які не були замкнені накоротко та заземлені, внаслідок чого був смертельно уражений електричним струмом (а.с.9-17).
Згідно з п. 7 акта розслідування нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, основною причиною настання нещасного випадку визначено організаційні причини, а саме: незастосування засобів колективного захисту та невиконання вимог інструкцій з охорони праці, а супутньою технічною причиною – утворення електричного зв`язку між фазою «В» кабелю КЛ-841/3 та фазами «В» і «С» кабелю КЛ-841/4 внаслідок механічного пошкодження.
Пунктом 8 вказаного акта зазначено, що устаткуванням, експлуатація якого призвела до нещасного випадку, є кабель КЛ-841/4 марки ЦААБлГ 3х120 (ож) кв. мм 6 кВ, виготовлений у 2005 році заводом «Южкабель» м. Харків, останні високовольтні виміри якого проводилися 12.11.2011.
Відповідно до п. 9 акта причиною смерті потерпілого став вплив електричного струму, при цьому перебування потерпілого у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння не встановлено.
У пункті 10 вказаного Акту зазначено, що особами, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці, або орган, який проводить розслідування є: ОСОБА_3 , начальник дільниці підстанцій ДФ-3 ЦМП ПАТ «ПІВНГЗК», який не забезпечив належне утримання та експлуатацію електрообладнання підстанції № 84 відповідно до вимог нормативних документів з охорони праці, чим порушив п.п. 2.1.7, 4.6.5 Правил безпечної експлуатації електроустановок споживачів, п.п. 5.1.6, 5.1.7, 5.7.7 Правил технічної експлуатації електроустановок споживачів та п. 2.8.2 посадової інструкції начальника дільниці підстанцій ДФ-3; ОСОБА_4 , електромонтер з ремонту та монтажу кабельних ліній ЦМП ПАТ «ПІВНГЗК», який як керівник робіт не забезпечив замикання накоротко та заземлення кінців кабелю КЛ-841/4, від`єднаного від комірки № 1 РП-1, чим порушив п.п. 3.9.2, 4.6.5 Правил безпечної експлуатації електроустановок споживачів та п. 1.4 Інструкції з охорони праці № 16.578-12 для електромонтера з ремонту та монтажу кабельних ліній; ОСОБА_5 , електромонтер з обслуговування підстанцій ЦМП ПАТ «ПІВНГЗК», яка неналежно здійснила прийом робочого місця після завершення робіт з від`єднання кабелю КЛ-841/4 від комірки № 1 РП-1 та не повідомила безпосереднього керівника про наявність незаземлених відкритих струмопровідних частин на підстанції № 84, унаслідок чого кінці кабелю КЛ-841/4 не були закорочені та заземлені, чим порушила п.п. 2.1.7, 2.2.9, 4.6.5 Правил безпечної експлуатації електроустановок споживачів, п.п. 5.1.7, 5.6.2.22 Правил технічної експлуатації електроустановок споживачів, а також п.п. 1.4.1, 3.1 Інструкції з охорони праці № 16.577-12; ОСОБА_2 , електрослюсар з ремонту устаткування розподільчих пристроїв ЦМП ПАТ «ПІВНГЗК», який не виконав окремі вимоги наряду-допуску № 25 від 03.08.2012 року та проник за тимчасове дерев`яне огородження, чим порушив п. 3.2.7 Правил безпечної експлуатації електроустановок споживачів та п. 1.4 Інструкції з охорони праці № 16.591-11 для електрослюсаря з ремонту устаткування розподільчих пристроїв цеху мереж та підстанцій.
Факт смерті ОСОБА_2 підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 04 серпня 2012 року та довідкою про причину смерті, відповідно до якої смерть настала внаслідок ураження електричним струмом (а.с.18,19).
Крім того, рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 квітня 2014 року у справі № 215/205/13-ц, зміненим в частині суми стягнення моральної шкоди постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2014 року, встановлено факт настання смерті ОСОБА_2 внаслідок нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, та стягнуто з ПАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь дружини загиблого моральну шкоду у розмірі 60 000,00 грн (а.с.33-34,35-36).
Відповідно до ст. 16 ЦК України відшкодування моральної шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів судом.
Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Згідно із ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини.
Таким чином, ч. 1 ст. 1167 ЦК України встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача.
Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові дружині, батькам усиновлювачам, дітям усиновленим, а також особам, які проживали з нею однією сім`єю, згідно ч.2 ст.1168 ЦК України.
Право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці встановлено ч.4 ст.43 Конституції України.
Згідно з частинами 1, 3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.
Статтею 153 КЗпП України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Виходячи з аналізу зазначеної норми закону вбачається, що право на відшкодування моральної шкоди чоловікові, дружині, батькам, дітям, а також особам, які проживали з померлим однією сім`єю виникає у разі, якщо встановлено причинний зв`язок між смертю фізичної особи та ушкодженням здоров`я на виробництві.
Отже, враховуючи, що відповідно до п. 10 Акту розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку, що стався 03 серпня 2012 року о 10:41 годині, затвердженого 06 вересня 2012 року, особами, які допустили порушення вимог законодавства з охорони та гігієни праці є: ОСОБА_3 , начальник дільниці підстанцій ДФ-3 ЦМП ПАТ «ПІВНГЗК»; ОСОБА_4 , електромонтер з ремонту та монтажу кабельних ліній ЦМП ПАТ «ПІВНГЗК»; ОСОБА_5 , електромонтер з обслуговування підстанцій ЦМП ПАТ «ПІВНГЗК»; ОСОБА_2 , електрослюсар з ремонту устаткування розподільчих пристроїв ЦМП ПАТ «ПІВНГЗК», суд вважає доведеними підстави відповідальності ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» за моральну шкоду спричинену позивачу внаслідок загибелі його батька – ОСОБА_2 .
Суд критично оцінює доводи відповідача щодо необхідності зменшення розміру відшкодування моральної шкоди з підстав наявності грубої необережності у діях потерпілого, оскільки матеріалами справи підтверджується, що нещасний випадок стався, зокрема, внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці та правил безпечної експлуатації електроустановок посадовими особами відповідача, які не забезпечили належний контроль за безпечними умовами праці та дотриманням вимог охорони праці на підприємстві. При цьому сам по собі факт порушення потерпілим окремих вимог інструкцій з охорони праці не звільняє роботодавця від обов`язку щодо забезпечення безпечних умов праці та відповідальності за шкоду, завдану смертю працівника під час виконання трудових обов`язків.
Разом із тим, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер та обсяг душевних страждань позивача, непоправність втрати близької людини, тривалість та глибину моральних переживань, а також вимоги розумності, виваженості та справедливості.
Доводи відповідача щодо порядку оподаткування сум відшкодування моральної шкоди суд до уваги не бере, оскільки питання нарахування та утримання податків і обов`язкових платежів регулюються нормами податкового законодавства та не є предметом розгляду у даній цивільній справі.
Також суд враховує, що відповідач не заперечував проти обов`язку відшкодування моральної шкоди як такого, однак не погоджувався виключно із заявленим позивачем розміром відшкодування.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
Оскільки, нормативно-правовими актами України не встановлено розмір компенсації моральної шкоди, відшкодування якої здійснюється на підставі статей 1167, 1168 ЦК України, розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи.
Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнали позивачі у справі, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує глибину та тривалість душевних страждань позивача, який у віці 28 років втратив батька — найближчу людину, підтримка, турбота та моральна допомога якої мають виключне значення для нормального сімейного та особистого життя. Смерть батька є непоправною та незворотною втратою, наслідки якої не можуть бути усунуті чи компенсовані у повному обсязі жодними матеріальними благами, оскільки така подія об`єктивно призводить до істотних змін у звичному укладі життя особи, втрати сімейних зв`язків, моральної підтримки, почуття захищеності та стабільності. Суд також враховує характер та обсяг моральних страждань позивача, незворотність наслідків втрати батька внаслідок нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, а також істотність вимушених змін у його житті. При цьому суд виходить із того, що відшкодування моральної шкоди за своєю правовою природою має компенсаційний характер та спрямоване на часткове згладження негативних наслідків, спричинених смертю близької людини, а не може розглядатися як спосіб покращення матеріального становища позивача чи засіб безпідставного збагачення, у зв`язку із чим розмір такого відшкодування повинен відповідати засадам розумності, виваженості, справедливості та співмірності між характером завданих страждань і грошовою компенсацією. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що справедливим і співмірним розміром грошового відшкодування завданої позивачу моральної шкоди є 450 000,00 грн., що відповідає характеру правопорушення, глибині душевних страждань позивача та компенсаційній природі такого відшкодування.
При вирішенні питання щодо оподаткування сум, які стягнуто судом на відшкодування завданої моральної шкоди, суд зазначає про наступне.
Згідно з ч. 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до правового висновку, викладеного у Постанові Верховного Суду від 21.05.2025 у справі № 235/3143/24, проявом розумності є те, що у ЦК України, як основному регуляторі цивільних відносин, визначення розміру грошової компенсації моральної шкоди не пов`язується з вирішенням питання про розмір податків, зборів чи інших обов`язкових платежів. Очевидно, що для контролю сплати податків, зборів чи інших обов`язкових платежів в публічному праві існують відповідні механізми, які зовсім не пов`язані із визначенням розміру грошової компенсації моральної шкоди; цивільний суд за позовом про стягнення грошової компенсації моральної шкоди відповідно до статті 23 ЦК України вирішує цивільний спір, а не визначає, розмір та порядок сплати податків, зборів чи інших обов`язкових платежів; можливість вирішення цивільного позову про стягнення грошової компенсації моральної шкоди не потребує залучення до участі у такій справі Верховної Ради України та/або Державної податкової служби України; правовідносини з нарахування, утримання та перерахування податків, зборів чи інших обов`язкових платежів знаходяться у площині публічних (податкових) відносин, а тому суд при вирішенні позову про стягнення грошової компенсації моральної шкоди відповідно до статті 23 ЦК України не вирішує питання про податки, збори чи інші обов`язкові платежі. У статті 265 ЦПК України немає імперативної вказівки на необхідність додаткової деталізації у рішенні суду грошової компенсації моральної шкоди із розміром сплати податків, зборів чи інших обов`язкових платежів.
З урахуванням викладеного: (1) необґрунтованим є вирішення судами у цій цивільній справі питань щодо податків, зборів чи інших обов`язкових платежів та визначення в резолютивній частині рішення порядку його виконання про стягнення цієї суми «без утримання податків та інших обов`язкових платежів». Це є підставою для відповідної зміни судових рішень.
Отже, враховуючи наведений правовий висновок Верховного Суду, суд відмовляє в задоволенні позову в частині стягнення грошового відшкодування завданої моральної шкоди без утримання податку, оскільки податкові зобов`язання сторін, які виникають у зв`язку з ухваленням та/або виконанням судових рішень про стягнення коштів, встановлюються не судом, а визначені податковим законодавством України.
Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, надавши їм належну правову оцінку, враховуючи встановлені обставини настання нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, наявність причинного зв`язку між порушенням відповідачем вимог законодавства про охорону праці та смертю батька позивача, а також характер і обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач у зв`язку із втратою близької людини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди. Разом із тим, враховуючи засади розумності, виваженості та справедливості, а також компенсаційний характер такого відшкодування, суд вважає заявлений позивачем розмір моральної шкоди завищеним, у зв`язку із чим позов підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави також судовий збір в сумі 4 500,00 грн.
З огляду на вищевикладене, керуючись ст. ст. 4, 5, 6-13, 76-81, 89, 137-141, 258-259, 263-265, 279, 354 ЦПК України суд,
УХВАЛИВ:
Позов представника позивача – адвоката Севостьянової Ірини Григорівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю батька на виробництві – задовольнити частково.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1  у відшкодування моральної шкоди, завданої смертю батька на виробництві 450 000 (чотириста п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави судовий збір в розмірі 4 500 (чотири тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок. 
У решті позовних вимог – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне судове рішення складено 28 травня 2026 року.
Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:
Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ;
Представник позивача: адвокат Севостьянова Ірина Григорівна, РНОКПП НОМЕР_4 , місце здійснення адвокатської діяльності: АДРЕСА_2 . 
Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», ЄДРПОУ 00191023, місцезнаходження за адресою: 50079, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг.

Суддя