Справа № 464/545/23 Головуючий у 1 інстанції: Бойко О.М. 
Провадження № 22-ц/811/4540/25 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

11 червня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого: Ванівського О.М.
суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 15 грудня 2025 року у справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Приватного акціонерного товариства фірма «Галбуд», треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради та ОСОБА_8 про визнання недійсними договорів та за позовом третьої особи, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_7 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Приватного акціонерного товариства фірма «Галбуд», треті особи: ОСОБА_6 , Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради та ОСОБА_8 про визнання недійсним договорів та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 про визнання договору недійсним та зобов`язання відновлення становища в попередній стан, -

ВСТАНОВИВ:
В січні 2023 року представник ОСОБА_3 – адвокат Репак Віталій Валерійович звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Приватного акціонерного товариства фірма «Галбуд», треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради та ОСОБА_8 про визнання недійсними договорів, у якому просив визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 20.03.2004 року, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Соколяком І.В., зареєстрований в реєстрі за № 1225, визнати недійсним договір купівлі-продажу приміщення від 12.03.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Загвойською Н.І., зареєстрований в реєстрі за №696 .
В березні 2023 року представник третьої особи, що заявила самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_7 –з адвокат Брухаль Тарас Іванович, звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Приватного акціонерного товариства фірма «Галбуд», треті особи: ОСОБА_6 , Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради та ОСОБА_8 , у якому просив визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 20.03.2004 року, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Соколяком І.В., зареєстрований в реєстрі за №1225, визнати недійсним договір купівлі-продажу приміщення від 12.03.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Загвойською Н.І., зареєстрований в реєстрі за №696.
В квітні 2023 року представник відповідача ОСОБА_5 – ОСОБА_1 звернувся в суд із зустрічним позовом, у якому просив визнати недійсним договір купівлі-продажу від 30.01.2019 року, укладений між ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , зобов`язати відповідачів відновити становище, яке існувало до порушення її прав та привести квартиру АДРЕСА_1 у попередній стан, відновивши належні їй нежитлові приміщення, витребувати у ОСОБА_3 належні ОСОБА_5 нежитлові приміщення за вказаною адресою, позначені на поверховому плані цифрами від 171 до 174 із загальною площею 81,6 кв.м. 
Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 15 грудня 2025 року клопотання представника третьої особи ОСОБА_7 - адвоката Брухаль Т.І. про зупинення провадження у справі – задоволено.
Провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Приватного акціонерного товариства фірма «Галбуд», треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради та ОСОБА_8 про визнання недійсними договорів та за позовом третьої особи, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_7 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Приватного акціонерного товариства фірма «Галбуд», треті особи: ОСОБА_6 , Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради та ОСОБА_8 про визнання недійсним договорів та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 про визнання договору недійсним та зобов`язання відновлення становища в попередній стан – зупинено до припинення перебування третьої особи ОСОБА_7 у складі Збройних Сил України.
Не погоджуючись з даною ухвалою представник ОСОБА_1 – адвокат Кутас Андрій Васильович оскаржив таку в апеляційному порядку.
В апеляційній скарзі посилається на порушення судом норм процесуального права та неповне з`ясування обставин справи. 
Вказує, що суд зупиняючи провадження, не з`ясував думку третьої особи із самостійними вимогами та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_7 щодо зупинення провадження у справі, в якій він заявив самостійні вимоги, а відтак це свідчить про передчасне та помилкове зупинення судового процесу.
Вважає, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що ОСОБА_7 є мобілізований з 27 березня 2024 року і відповідне клопотання раніше ним не заявлялося.
Просить ухвалу суду скасувати, а справу направити в суд першої інстанції для продовження розгляду.
Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно з ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6 (повернення заяви позивачеві(заявникові)), 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі "Axen v. Germany", заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року "VarelaAssalinocontrelePortugal", заява № 64336/01).
Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення відповідає зазначеним вимогам.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що представником третьої особи надано суду докази, що на час звернення до суду із заявою про зупинення провадження у справі згідно відповіді на адвокатський запит №1159/9/8404 від 26 червня 2025 року начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 , третя особа ОСОБА_7 , призваний на військову службу під час мобілізації на особливий період ІНФОРМАЦІЯ_2 та направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 .
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Встановлено, що 01 грудня 2025 року представник ОСОБА_7 – адвокат Брухаль Т.І. подав клопотання про зупинення провадження у справі у зв`язку із перебуванням третьої особи із самостійними вимогами та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_7 у складі Збройних Сил України.
На підтвердження проходження служби ОСОБА_7 адвокат Брухаль Т.І. подав відповідь на адвокатський запит №1159/9/8404 від 26 червня 2025 року начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 про те, що третя особа ОСОБА_7 , призваний на військову службу під час мобілізації на особливий період ІНФОРМАЦІЯ_2 та направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 .
Статті 251-252 ЦПК України містять вичерпний перелік підстав для зупинення провадження по справі.
Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 251 цього Кодексу суд зобов`язаний зупинити провадження у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.
Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках, зокрема, встановлених п. 2 ч.1 ст. 251 цього Кодексу, - до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.
Зазначені норми права забезпечують дотримання фундаментальних засад правосуддя, гарантованих як Конституцією України, так і статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі – Конвенція), а саме: права на доступ до суду та права на справедливий розгляд справи. У цьому випадку це стосується реалізації процесуальних прав військовослужбовців у судочинстві. Особи, які мобілізовані на військову службу у період воєнного стану, виконують конституційний обов`язок із захисту України від збройної агресії. Військові формування у період воєнного стану діють у єдиній організаційній структурі з метою виконання завдань, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
Правила, визначені пунктом 2 частини першої статті 251 ЦПК України, мають для суду визначальний характер. Формулювання «суд зобов`язаний» не дозволяє суду діяти на власний розсуд.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12 листопада 2025 року у справі № 754/947/22 погодилась з доводами колегії суддів Третьої судової палати щодо наявності підстав для відступу від висновків Верховного Суду щодо застосування положень пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України (аналогічні положення містяться в пункті 3 частини першої статті 227 ГПК України та пункті 5 частини першої статті 236 КАС України), сформульованих у постановах колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09 листопада 2022 року у справі № 753/19628/17, від 29 березня 2023 року у справі № 756/3462/20, від 13 березня 2025 року у справі № 557/1226/23, колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11 березня 2025 року у справі № 904/4027/22 та колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 25 квітня 2024 року у справі № 852/2а-1/24 (провадження № А/990/24). У наведених справах вирішувалися питання щодо зупинення провадження у справі за участю сторони, яка була військовослужбовцем.
Отже, під час застосування правил пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України та аналогічних процесуальних норм права, визначених у пункті 3 частини першої статті 227 ГПК України та в пункті 5 частини першої статті 236 КАС України, судам потрібно виходити з такого:
1) з моменту введення в Україні воєнного стану і до моменту його скасування чи припинення Збройні Сили України та інші утворені відповідно до закону військові формування потрібно вважати такими, що «переведені на воєнний стан»;
2) упродовж дії воєнного стану в Україні та проведення загальної мобілізації належними для застосування судом згаданих вище норм процесуального права є докази (військовий квиток, накази командира військової частини тощо), що містять інформацію про те, що військовослужбовець (сторона або третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору) перебуває на військовій службі;
3) якщо військовослужбовець (сторона або третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору), права якого захищають положення пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України, висловлює власну волю проти зупинення провадження у справі та прагнення продовжувати розгляд справи (особисто або через представника), суд має врахувати його волевиявлення та продовжити здійснювати судочинство у відповідному провадженні.
Суд першої інстанції під час вирішення питання щодо зупинення провадження встановив, що ОСОБА_7 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . 
Вказана обставина підтверджується документами доданими представником ОСОБА_7 до клопотання.
Враховуючи, що з 24 лютого 2022 року в Україні введено правовий режим воєнного стану, внаслідок чого Збройні Сили України як цілісна структура були переведені на організацію і штати воєнного часу, а також беручи до уваги факт проходження ОСОБА_7 військової служби в період дії воєнного стану, який є об`єктивною обставиною, що перешкоджає його участі в розгляді справи, і відсутність беззастережної волі військовослужбовця щодо продовження розгляду справи, колегія суддів вважає оскаржувану ухвалу такою, що відповідає вимогам пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України.
Таким чином, колегія суддів пришла до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Згідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 – адвоката Кутаса Андрія Васильовичазалишити без задоволення.
Ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 15 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 11 червня 2026 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.