ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

09 червня 2026 року 
справа № 826/10658/17
провадження № 11-18зва26
Велика Палата Верховного Суду у складі:
головуючого Погрібного С. О.,
судді-доповідачки Стрелець Т. Г., 
суддів Білоконь О. В., Булейко О. Л., Гімона М. М., Губської О. А., Ємця А. А., Кишакевича Л. Ю., Короля В. В., Кривенди О. В., Мазура М. В., Мартинюк Н. М., Стефанів Н. С., Ступак О. В., Тітова М. Ю., Ткача І. В., Уркевича В. Ю.,
за участю:
секретаря судового засідання Біляр Л. В.,
представника заявника Свідла Є. В.,
представниці Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області Бушуєвої О. Р.,
представників Державної податкової служби України Стаднюк В. А., Грянова Г. О., Костильової А. М.,
розглянула у відкритому судовому засіданні заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Рост Агро» про перегляд за виключними обставинами постанови Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 12 липня 2024 року (судді Гончарова І. А., Васильєва І. А., Олендер І. Я.) у справі № 826/10658/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рост Агро» до Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області, Державної податкової служби України про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення та рішення про результати розгляду скарги,
УСТАНОВИЛА:
Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування 
1. У серпні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Рост Агро» (далі - ТОВ «Рост Агро», позивач, заявник) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Головного управління Державної фіскальної служби України у Полтавській області (далі - ГУ ДФС у Полтавській області, відповідач-1) [правонаступник - ГУ ДПС у Полтавській області] та Державної фіскальної служби України (далі - ДФС України, відповідач-2)[правонаступник - Державна податкова служба України, далі - ДПС України], в якій просило: 
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Полтавській області від 30 травня 2017 року № 0005061402;
- визнати протиправним та скасувати рішення ДФС України про результати розгляду скарги від 31 липня 2017 року № 16673/6/99-99-11-01-01-25.
2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що, приймаючи оскаржувані рішення, відповідачі дійшли помилкових висновків про порушення ТОВ «Рост Агро» норми статті 1 Закону України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» (далі - Закон № 185/94-ВР).
Так, відповідачі встановили, що позивач порушив строки розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності за експортними контрактами з компаніями-резидентами Республіки Білорусь, що призвело до стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 % суми неодержаної виручки.
Позивач зазначив, що за загальним правилом, у випадку порушення резидентами строків зарахування виручки в іноземній валюті, строки для стягнення пені за кожний день прострочення зупиняються, а пеня за їх порушення не сплачується, у разі прийняття до розгляду компетентним органом позовної заяви резидента про стягнення з нерезидента заборгованості, яка виникла внаслідок недотримання нерезидентом строків, передбачених експортно-імпортними контрактами.
Органами, до компетенції яких належить вирішення справ, що випливають з договірних відносин між господарюючими суб`єктами - резидентами України і Республіки Білорусь, які регулюються законодавством Республіки Білорусь, можуть бути не лише суди, а й інші органи.
На переконання позивача, нотаріат є єдиним компетентним органом, який здійснює стягнення безспірної заборгованості у договірних відносинах між господарюючими суб`єктами - резидентами України і Республіки Білорусь, які регулюються законодавством Республіки Білорусь.
Стягнення заборгованості здійснюється шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, який передається кредитором до відповідного підрозділу управління юстиції для порушення виконавчого провадження і примусового стягнення заборгованості.
Позивач зауважив, що він звернувся до уповноваженого органу - нотаріату за вчиненням виконавчого запису про стягнення заборгованості з контрагентів і отримав виконавчі написи нотаріусів. 
На підставі виконавчих написів відповідні територіальні управління юстиції Республіки Білорусь винесли постанови про порушення виконавчих проваджень стосовно контрагентів - боржників позивача про стягнення сум заборгованості, визначених в актах звірки, встановивши, що надані позивач документи оформив належним чином та у визначені законом строки.
ТОВ «Рост Агро» вважає, що воно скористалося єдиним можливим способом стягнення заборгованості, а саме шляхом звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчих написів, факт такого звернення та порушення виконавчих проваджень становлять підставу для зупинення строків нарахування пені за неповернення валютної виручки, а тому оскаржувані рішення є незаконними та підлягають скасуванню.
Крім того, зауважило про помилковість висновку відповідача-2 про те, що для зупинення нарахування пені необхідні додаткові письмової угоди між ТОВ «Рост Агро» з його контрагентами про передачу спору до інших органів. 
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
3. Окружний адміністративний суд міста Києва рішенням від 04 квітня 2018 року в задоволенні позову відмовив повністю.
4. Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ТОВ «Рост Агро» подало апеляційну скаргу до Київського апеляційного адміністративного суду.
5. Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 10 липня 2018 року задовольнив апеляційну скаргу ТОВ «Рост Агро» задовольнив. Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 квітня 2018 року скасував та прийняв нове рішення, яким позов задовольнив. Визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Полтавській області від 30 травня 2017 року № 0005061402, а також рішення ДФС України від 31 липня 2017 року № 16673/6/99-99-11-01-01-25.
6. Київський апеляційний адміністративний суд додатковою постановою від 12 вересня 2018 року задовольнив частково заяву представника ТОВ «Рост Агро» Бережної Т. В. про прийняття додаткового судового рішення. Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС у Полтавській області, ДФС України на користь ТОВ «Рост Агро» (код ЄДРПОУ 31000550) витрати по сплаті судового збору за подання адміністративного позову до Окружного адміністративного суду міста Києва та апеляційної скарги до Київського апеляційного адміністративного суду в загальному розмірі 2 382 963,00 грн, а також судові витрати пов`язані з розглядом справи в загальному розмірі 20 000,00 грн. В іншій частині заяви відмовив.
7. Не погоджуючись із вказаними постановами суду апеляційної інстанції, ГУ ДФС у Полтавській області подало касаційні скарги до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.
ТОВ «Рост Агро» у свою чергу подало касаційну скаргу на додаткову постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2018 року.
7.1 Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 06 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Головного управління ДФС у Полтавській області на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2018 року в цій справі.
Ухвалами суду касаційної інстанції від 22 та 26 жовтня 2018 року відкрито касаційні провадження за касаційними скаргами Головного управління ДФС у Полтавській області та ТОВ «Рост Агро» на додаткову постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2018 року.
8. Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду постановою від 12 липня 2024 року замінив ГУ ДФС у Полтавській області його правонаступником - ГУ ДПС у Полтавській області. Касаційну скаргу ГУ ДПС у Полтавській області задовольнив. Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2018 року скасував. Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 квітня 2018 року залишив у силі.
9. Іншою постановою від 12 липня 2024 року Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду замінив відповідача-1 у справі ГУ ДФС у Полтавській області його правонаступником - ГУ ДПС у Полтавській області. Касаційну скаргу ГУ ДПС у Полтавській області задовольнив частково. Касаційну скаргу ТОВ «Рост Агро» залишити без задоволення. Додаткову постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2018 року скасував.
10. Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 17 жовтня 2024 року відмовив у задоволенні заяви ТОВ «Рост Агро» про роз`яснення постанови Верховного Суду від 12 липня 2024 року.
11. Не погоджуючись із постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 12 липня 2024 року (по суті позовних вимог), ТОВ «Рост Агро» через свого представника - Свідла Єгора Володимировича подало до Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) заяву № 34612/24 від 08 листопада 2024 року, у якій скаржилося на порушення своїх прав за статтями 6 та 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції.
Короткий зміст рішення ЄСПЛ
12. Справу «Бурковський та інші проти України» (Case of Burkovskyy and others v. Ukraine) (заява № 30753/24 та 5 інших заяв) було розпочато за заявами, зокрема ТОВ «Рост Агро» від 08 листопада 2024 року № 34612/24, на підставі статті 34 Конвенції.
Заявники скаржилися, головним чином, що тривалість відповідних проваджень була несумісною з вимогою «розумного строку» та у них не було ефективного засобу юридичного захисту у зв`язку з цим. Посилалися на пункт 1 статті 6 та статтю 13 Конвенції.
11 грудня 2025 року ЄСПЛ постановив рішення у справі «Бурковський та інші проти України» (Case of Burkovskyy and others v. Ukraine) (заява № 30753/24 та 5 інших заяв).
Суд вирішив об`єднати заяви, оголосив їх прийнятними та постановив:
- ці заяви свідчать про порушення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції у зв`язку з надмірною тривалістю кримінальних проваджень та відсутністю у національному законодавстві ефективного засобу юридичного захисту для звернення зі скаргою на надмірну тривалість провадження;
- (а) упродовж трьох місяців держава-відповідач повинна сплатити заявникам суми, зазначені в таблиці в додатку; ці суми мають бути конвертовані в національну валюту держави-відповідача за курсом на день здійснення платежу;
- (b) із закінченням зазначеного тримісячного строку до остаточного розрахунку на зазначені суми нараховуватиметься простий відсоток (simple interest) у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діятиме в період несплати, до якої має бути додано три відсоткові пункти.
Констатуючи порушення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції ЄСПЛ зазначив, що не вбачає жодних фактів або аргументів, здатних виправдати загальну тривалість проваджень на національному рівні, та визнав, що тривалість проваджень була надмірною та не відповідала вимозі «розумного строку», тому заявники не мали у своєму розпорядженні ефективного засобу юридичного захисту.
З інформації, зазначеній у додатку до рішення ЄСПЛ від 11 грудня 2025 року у справі «Бурковський та інші проти України» (Case of Burkovskyy and others v. Ukraine), вбачається, що ТОВ «Рост Агро» (заява № 34612/24) присуджено компенсацію у розмірі 900 євро.
Короткий зміст та обґрунтування наведених у заяві вимог
13. 09 січня 2026 року ТОВ «Рост Агро» через свого представника адвоката Свідла Є. В., який діє на підставі договору про надання правничої допомоги № 1131-17 від 18 серпня 2017 року та ордера від 09 січня 2026 року, подало до Великої Палати Верховного Суду заяву про перегляд за виключними обставинами постанови Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 12 липня 2024 року у справі № 826/10658/17 на підставі пункту 3 частини п`ятої статті 361 КАС України у зв`язку зі встановленням міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні цієї справи судом (а. с. 112-180, том 5).
Так, ТОВ «Рост Агро» у вказаній вище заяві просило скасувати постанову Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 12 липня 2024 року у справі № 826/10658/17 та ухвалити нове рішення, яким касаційну скаргу ГУ ДПС у Полтавській області залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2018 року без змін.
Як підставу для перегляду судового рішення за виключними обставинами заявник називає рішення ЄСПЛ від 11 грудня 2025 року у справі «Бурковський та інші проти України» (Case of Burkovskyy and others v. Ukraine), в межах якої було розглянуто і його заяву від 08 листопада 2024 року № 34612/24 та визнано порушення Україною пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції.
Заявник зазначив, що ЄСПЛ у пункті 10 вказаного рішення, окремо від статті 6 Конвенції, встановив також порушення Україною статті 13 Конвенції, що ніяк не стосується права на розгляд справи в розумні строки. Зокрема, ЄСПЛ закцентувала на тому, що Україна не забезпечила для заявника ефективного засобу правового захисту.
ТОВ «Рост Агро» наполягає, що не мало ефективного засобу правового захисту та можливості захистити свої права, не зважаючи на те, що його дії були законними та відповідали вимогам законодавства України та Республіки Білорусь. Як наслідок, до нього було застосовано штраф, який за своєю тяжкістю та каральним характером цілком відповідає санкціям, притаманним для застосування за кримінальні правопорушення, що, у свою чергу, не можуть застосовуватися за відсутності вини, наявність якої зобов`язані довести відповідні контролюючі органи.
На переконання заявника, ненадання йому можливості взяти участь у розгляді справи сприяло тому, що суд касаційної інстанції не врахував суттєві обставини (істотні доводи), які могли вплинути на результат прийнятого судом рішення. 
Саме недослідження судом касаційної інстанції істотних доводів і стало підставою для встановлення ЄСПЛ у рішенні від 11 грудня 2025 року порушення Україною, зокрема, статті 13 Конвенції, що полягає у відсутності ефективного засобу правового захисту.
Водночас зміст наведених позивачем [суттєвих обставин] зводиться до цитування доводів позовної заяви.
13.1 У додаткових поясненнях від 30 березня 2026 року ТОВ «Рост Агро» наводить хронологію подій, пов`язаних з перевіркою товариства податковим органом, в контексті розбіжностей висновків відповідача-1 та відповідача-2.
Наголошує, що за наслідком наступної перевірки після тієї, за висновками якої, прийнято оскаржувані у цій справі рішення, відповідач-2 за результатом розгляду скарги ТОВ «Рост Агро» на податкове повідомлення-рішення від 26 листопада 2019 року № 000401502 скасував його у частині застосованих штрафних санкцій у вигляді пені за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності. Тим самим погодився із заявником, що факт звернення до нотаріуса для отримання виконавчих написів для стягнення безспірної заборгованості прирівнюється до факту подачі позовної заяви в суд, Міжнародний комерційний арбітражний суд та/або Морську арбітражну комісію при Торгово-промисловій палаті України.
Наведена обставина, на думку заявника, порушує принцип правової визначеності, що і стало, зокрема, однією з підстав звернення до ЄСПЛ (а. с. 245-256, том 5).
13.2 01 квітня 2026 року до Великої Палати Верховного Суду надійшли додаткові пояснення ТОВ «Рост Агро» з додатками на підтвердження факту погашення контрагентами заборгованостей по експортних контрактах (а. с. 10-86, том 6).
Також зазначено, що суд касаційної інстанції помилково зазначив, що у період спірних правовідносин правове регулювання питання зупинення (призупинення) строків нарахування пені за порушення нерезидентами строків розрахунків за зовнішньоекономічними операціями обмежувалось виключно положеннями Закону № 185/94-ВР.
На переконання ТОВ «Рост Агро», у спірних правовідносинах необхідно було застосувати такі положення: самих зовнішньоекономічних контрактів, укладених з контрагентами; статті 9 Конституції України; статті 19 Закону України від 29 червня 2004 року № 1906-IV «Про міжнародні договори»; статті 3 Угоди про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, підписаної у Києві 20 березня 1992 року, Урядами держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав та ратифікованої Верховною Радою України 19 грудня 1992 року; Указу Президента Республіки Білорусь № 195 від 07 травня 2015 року «Про внесення змін i доповнень до Указів Президента Республіки Білорусь»; Господарського процесуального кодексу Республіки Білорусь.
13.3 27 травня 2026 року представник заявника, посилаючись на норми статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), надіслав до суду письмові питання, які він має намір задати відповідачам та відповіді на які мають значення для вирішення заяви про перегляд за виключними обставинами постанови суду касаційної інстанції (а. с. 174-178, том 6).
Рух заяви про перегляд судового рішення
14. За результатом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Великої Палати Верховного Суду 12 січня 2026 року доповідачем у справі визначено суддю Стрелець Т. Г.
Велика Палата Верховного Суду 19 січня 2026 року постановила ухвалу про відкриття провадження за виключними обставинами в адміністративній справі № 826/10658/17.
Цією ж ухвалою витребувано: з Міністерства юстиції України копію рішення ЄСПЛ у справі справі «Бурковський та інші проти України» (Case of Burkovskyy and others v. Ukraine) (заява № 30753/24 та 5 інших) разом з автентичним перекладом українською мовою; з Київського окружного адміністративного суду справу № 826/10658/17. 
02 лютого 2026 року до Великої Палати Верховного Суду від Міністерства юстиції України супровідним листом надійшла копія автентичного перекладу рішення ЄСПЛ від 11 грудня 2025 року «Бурковський та інші проти України» (Case of Burkovskyy and others v. Ukraine) (заява № 30753/24 та 5 інших заяв) (а. с. 197-206, том 5).
02 березня 2026 року відповідно до супровідного листа Київського окружного адміністративного суду до Великої Палати Верховного Суду надійшли матеріали справи № 826/10658/17.
Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 05 березня 2026 року призначила справу № 826/10658/17 до розгляду в судове засіданні на 15 годину 00 хвилин 02 квітня 2026 року.
Ухвалою Велика Палата Верховного Суду від 02 квітня 2026 року замінено ДФС України на її правонаступника ДПС України.
Позиція інших учасників справи та відповідь заявника на неї
15. 26 березня 2026 року до Великої Палати Верховного Суду від ГУ ДПС у Полтавській області надійшли заперечення на заяву ТОВ «Рост Агро» про перегляд за виключними обставинами постанови Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 12 липня 2024 року у справі № 826/10658/17, в яких просило відмовити у її задоволенні (а. с. 222-240, том 5).
Відповідач-1 обгрунтовував свої заперечення тим, що ЄСПЛ у своєму рішенні від 11 грудня 2025 року у справі «Бурковський та інші проти України» (Case of Burkovskyy and others v. Ukraine (заява № 30753/24 та 5 інших заяв) за наслідками розгляду, зокрема, заяви ТОВ «Рост Агро» № 34612/24, установив порушення Україною пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції саме у зв`язку з надмірною тривалістю цивільних проваджень та відсутністю у національному законодавстві ефективного засобу юридичного захисту.
Отже, ЄСПЛ встановлено порушення національними судами конвенційних приписів, щодо розгляду справи за позовом ТОВ «Рост Агро» понад «розумний строк» та відсутності в останнього у своєму розпорядженні ефективного засобу юридичного захисту, у зв`язку із чим присудив йому компенсацію у розмірі 900 євро.
Водночас позивач, звертаючись із заявою про перегляд судового рішення суду касаційної інстанції за виключними обставинами, просить Велику Палату Верховного Суду здійснити переоцінку обставин справи та повторну оцінку доводів та аргументів, тобто переглянути це рішення по суті.
Проте рішення ЄСПЛ від 11 грудня 2025 року не містить констатації порушення національними судами при розгляді позову ТОВ «Рост Агро» приписів законодавства по суті позовних вимог, які б певним чином ставили під сумнів результат оскаржуваного судового рішення.
Присудження ЄСПЛ сатисфакції у розмірі 900 євро і є способом захисту порушених конвенційних прав ТОВ «Рост Агро».
За таких обставин, на думку відповідача-1, відсутні підстави для задоволення заяви ТОВ «Рост Агро», поданої у порядку пункту 3 частини п`ятої статті 361 КАС України.
Також відповідач-1 у своїх запереченнях наголосив на правомірності висновків суду першої та касаційної інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову ТОВ «Рост Агро» у цій справі. 
На переконання ГУ ДПС у Полтавській області Закон № 185/94-ВР чітко встановлює випадки, за яких не нараховується пеня за порушення строків розрахунків за зовнішньоекономічними контрактами, а тому відсутня неоднозначність трактування цих норм закону та необхідність застосування законодавства країни - нерезидента для врегулювання питання зупинення термінів розрахунків за контрактами.
Оскільки позивач не надав рішення суду, Міжнародного комерційного арбітражного суду чи Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті України про задоволення позову щодо стягнення з контрагентів-нерезидентів простроченої заборгованості за зовнішньоекономічними контрактами, щодо яких виник спір, оскаржуване податкове повідомлення-рішення є законним.
Стосовно ж рішення контролюючого органу, прийнятого за результатами розгляду скарги платника податків, відповідач-1 зазначив, що воно не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні пункту 1 частини другої статті 17 КАС України і не породжує правовідносин, які можуть бути предметом спору, оскільки наслідком його винесення податковим органом є обов`язок відповідного територіального органу ДПС України прийняти податкове повідомлення рішення, яке, у свою чергу, може бути оскаржено в судовому порядку.
Відповідно, мотивація, спосіб її викладення, прийняття рішення в процесі адміністративного оскарження, визначеного нормами Податкового кодексу України, є досудовим порядком вирішення спору, а тому не підлягає оцінці судом.
15.1 ТОВ «Рост Агро» у відповіді на заперечення ГУ ДПС у Полтавській області на заяву про перегляд за виключними обставинами постанови суду касаційної інстанції зазначило, що відповідач-1 вводить суд в оману, наводячи у своїх доводах, що заявник начебто звертався до ЄСПЛ у зв`язку з порушенням Україною виключно статті 6 Конвенції щодо «розумного строку» розгляду його справи в судах України, а «повторний же розгляд справи не відновить порушеного права заявника на розгляд справи протягом розумного строку» (а. с. 1-9, том 6).
Позивач наголошує, що звернення до ЄСПЛ із заявою про порушення Україною положень Конвенції під час розгляду справи № 826/10658/17 стосувалося, зокрема: порушення права на захист, обов`язку доведення вини та обґрунтованості судового рішення, порушення права на мирне володіння майном.
ЄСПЛ у своєму рішенні від 11 грудня 2025 року у справі «Бурковський проти України» окремо від порушення, що стосувалося тривалості розгляду справи, зазначив про відсутність у заявника під час розгляду справи № 826/10658/17 «ефективного засобу правового захисту», що є грубим порушенням статті 13 Конвенції. Встановлення цього порушення і стало підставою для звернення до суду із заявою у порядку пункту 3 частини п`ятої статті 361 КАС України. 
ТОВ «Рост Агро» вважає, що виключно повторний розгляд справи судом, як це передбачено положеннями статті 10 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зі змінами (далі-Закон № 3477), а не компенсація в 900 євро за «тривалість розгляду» може привести до відновлення попереднього юридичного стану, який заявник мав до порушення Конвенції судом касаційної інстанції.
Також заявник наголосив, що завдяки його діям заборгованість по експортних контрактах була сплачена контрагентами в повному обсязі. 
На думку ТОВ «Рост Агро», суд касаційної інстанції дійшов помилкового висновку, що рішення відповідача-2 не може бути оскаржене в судовому порядку. 
15.2 02 квітня 2026 року до Великої Палати Верховного Суду надійшли додаткові пояснення відповідача-1, в яких зауважено на відсутності підстави для перегляду постанови Верховного Суду в цій справі за виключними обставинами, оскільки встановлені ЄСПЛ у рішенні «Бурковський та інші проти України» порушення державою Україною пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції не ставлять під сумнів правильність рішень національних судів по суті спору (а. с. 87-108, том 6).
На думку відповідача-2, ТОВ «Рост Агро» намагається ініціювати повторний перегляд постави Верховного Суду, яка є остаточною і не підлягає оскарженню під виглядом перегляду справи за виключними обставинами.
Також ГУ ДПС у Полтавській області повідомило, що ТОВ «Рост Агро» зверталося з конституційною скаргою до Конституційного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) частини другої статті 4 Закону № 185/94-ВР у редакції до внесення змін Законом України від 20 грудня 2016 року № 1792-VIII «Про забезпечення масштабної експансії експорту товарів (робіт, послуг) українського походження шляхом страхування, гарантування та здешевлення кредитування експорту». 
Ухвалою Третьої колегії суддів Другого сенату Конституційного Суду України від 24 вересня 2024 року у справі № 3-143/2024(283/24) відмовлено у відкритті конституційного провадження за конституційною скаргою ТОВ «Рост Агро».
15.3 05 травня 2026 року до Великої Палати Верховного Суду надійшли додаткові пояснення представника ТОВ «Рост Агро», які подані у відповідь на додаткові пояснення відповідача-1 (а. с. 163-172, том 6).
Так, представник заявника зазначив, що ухвала Конституційного Суду України від 24 вересня 2024 року у справі № 3-143/2024(283/24) є процесуальним рішенням, ухваленим на стадії попереднього вирішення питання про відкриття провадження, яке не встановлює юридично значущих обставин у справі № 826/10658/17 та не стосується питань, які є предметом розгляду в цьому провадженні. 
Вважає, що виконання рішення ЄСПЛ включає не лише виплату відшкодування, але й вжиття додаткових заходів індивідуального характеру, зокрема відновлення попереднього юридичного стану особи (прицип restitutio in integrum).
У цій справі відновлення попереднього юридичного стану заявника можливе виключно шляхом перегляду постанови Касаційного адміністративного суду від 12 липня 2024 року, оскільки саме на підставі цього рішення було здійснено стягнення грошових коштів. Жоден інший спосіб виконання рішення ЄСПЛ, включаючи виплату сатисфакції, не здатний усунути наслідки встановленого порушення.
Також зауважено, що поведінка відповідача-1 під час проведення податкових перевірок ТОВ «Рост Агро» та відповідача-2 на стадії адміністративного оскарження їх результатів суперечить принципу правової визначеності як складовій верховенства права, а також принципу заборони суперечливої поведінки (venire contra factum proprium).
Заявник зазначає, що він обґрунтовано покладався на правову позицію контролюючого органу, сформовану за результатами попередньої податкової перевірки, та діяв відповідно до неї. Подальша зміна цієї позиції за відсутності змін фактичних обставин призвела до притягнення заявника до відповідальності та створила ситуацію правової невизначеності.
Позиція учасників судового засідання
16. У судових засіданнях представники ТОВ «Рост Агро» підтримали аргументи заяви про перегляд за виключними обставинами постанови Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 12 липня 2024 року у справі № 826/10658/17.
Представниця відповідача-1 заперечувала проти задоволення заяви ТОВ «Рост Агро» про перегляд судового рішення за виключними обставинами з підстав, наведених у раніше поданих до Великої Палати Верховного Суду письмових заперечень.
Представники відповідач-2 також заперечували проти задоволення заяви ТОВ «Рост Агро» про переглядпостанови Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 12 липня 2024 року у справі № 826/10658/17 за виключними обставинами.
ПОЗИЦІЯ ВЕЛИКОЇ ПАЛАТИ ВЕРХОВНОГО СУДУ 
Релевантні джерела права й акти їх застосування
17. Згідно з Конституцією Україниправа і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження й забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (частина друга статті 3).
Відповідно до статті 8 Основного Закону України в Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша); Конституція України має найвищу юридичну силу, закони «приймаються на її основі і повинні відповідати їй» (частина друга).
Статтею 9 Конституції України визначено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
За статтею 55 Основного Закону України права і свободи людини і громадянина захищає суд (частина перша); кожен має право після використання всіх національних засобів юридичного захисту звертатися за захистом своїх прав і свобод до відповідних міжнародних судових установ чи до відповідних органів міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна (частина п`ята).
Конвенцію було схвалено 4 листопада 1950 року, вона набула чинності 3 вересня 1953 року після її ратифікації країнами-підписантами.
Конвенцію було укладено для додержання державами - членами Ради Європи основоположних прав і свобод людини.
Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» Україна ратифікувала Конвенцію, взявши на себе зобов`язання гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі І Конвенції (стаття 1 розділу І Конвенції).
За статтею 46 Конвенції держави-учасниці зобов`язані виконувати остаточні рішення ЄСПЛ в будь-яких справах, у яких вони є сторонами.
Велика Палата Верховного Суду в цьому провадженні зважає також на Рекомендацію № R(2000)2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо повторного розгляду або поновлення провадження у певних справах на національному рівні після ухвалення рішень Європейським судом із прав людини (Recommendation №. R(2000)2 of the Committee of Ministers to member states on the re-examination or reopening of certain cases at domestic level following judgements of the European Court of Human Rights) від 19 січня 2000 року, відповідно до якої повторний розгляд справи, включаючи поновлення провадження, рекомендовано застосовувати, особливо тоді коли:
- потерпіла сторона і далі зазнає негативних наслідків від рішення, ухваленого на національному рівні, - наслідків, щодо яких справедлива сатисфакція не була адекватним засобом захисту і які не можна виправити інакше, ніж через повторний розгляд або поновлення провадження;
- рішення ЄСПЛ спонукає до висновку, що а) оскаржене рішення національного суду суперечить Конвенції, або б) в основі визнаного порушення лежали суттєві процедурні помилки чи положення, які ставлять під серйозний сумнів результат оскарженого провадження на національному рівні.
18. В Україні порядок виконання рішень ЄСПЛ унормовано Законом № 3477-IV, згідно з яким, зокрема, виконанням рішення є: виплата стягувачеві відшкодування та вжиття додаткових заходів індивідуального характеру; вжиття заходів загального характеру (абзац дев`ятий статті 1).
Відповідно до статті 10 Закону № 3477-IV для забезпечення відновлення порушених прав стягувача, крім виплати відшкодування, вживають додаткових заходів індивідуального характеру, зокрема відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який стягувач мав до порушення Конвенції (restitutio in integrum), а також інших заходів, визначених у рішенні (частини перша, друга); відновлення попереднього юридичного стану стягувача здійснюють, зокрема, у спосіб повторного розгляду справи судом включно з відновленням провадження у справі (пункт «а» частини третьої).
19. Велика Палата Верховного Суду констатує, що національні суди, зокрема першої та касаційної інстанцій, розглядаючи справу заявника, у задоволенні позову відмовили повністю.
Не погоджуючись із судовим рішеннями суду касаційної інстанції, ТОВ «Рост Агро» через свого представника - Свідла Є. В. подало до ЄСПЛ заяву № 34612/24 від 08 листопада 2024 року.
11 грудня 2025 року ЄСПЛ постановив рішення у справі «Бурковський та інші проти України» (Case of Burkovskyy and others v. Ukraine) (заява № 30753/24 та 5 інших заяв), у якому за наслідками розгляду, у тому числі заяви ТОВ «Рост Агро» № 34612/24, установив порушення Україною пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції у зв`язку з надмірною тривалістю проваджень та відсутністю у національному законодавстві ефективного засобу юридичного захисту.
Пункт 1 статті 6 Конвенції визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до статті 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Отже, як вбачається зі змісту та суті рішення ЄСПЛ від 11 грудня 2025 року у справі «Бурковський та інші проти України» (Case of Burkovskyy and others v. Ukraine) (заява № 30753/24 та 5 інших заяв), порушення конвенційних приписів полягало насамперед у тому, що національні суди розглядали справу, де ТОВ «Рост Агро» є позивачем, понад «розумний строк», у зв`язку із чим останнє не мало у своєму розпорядженні ефективного засобу юридичного захисту.
20. Вище зазначалось, що рішення суду може бути переглянуте в разі встановлення ЄСПЛ порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні цієї справи судом.
Водночас у розумінні статті 10 Закону № 3477-IV повторний розгляд справи є засобом для забезпечення відновлення попереднього юридичного стану, який заявник мав до порушення Конвенції, як додаткового заходу індивідуального характеру, що вживається з метою виконання рішення ЄСПЛ.
Отже, встановлення ЄСПЛ порушення Україною міжнародних зобов`язань може бути підставою для перегляду судових рішень лише у випадку, якщо такий перегляд забезпечить відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який особа мала до порушення Конвенції.
ЄСПЛ, констатувавши порушення національними судами вимог «розумності строку» розгляду справ та відсутність у національному законодавстві ефективного засобу юридичного захисту, присудив на користь ТОВ «Рост Агро» компенсацію у розмірі 900 євро.
Звертаючись до Великої Палати Верховного Суду із заявою про перегляд судових рішень за виключними обставинами, ТОВ «Рост Агро» вказує на відсутність законних підстав для прийняття оскаржуваних у цій справі рішень контролюючих органів. Вважає, що його права порушені через неврахування судом касаційної інстанції істотних обставин у справі.
Водночас варто наголосити, що рішення ЄСПЛ від 11 грудня 2025 року у справі «Бурковський та інші проти України» (Case of Burkovskyy and others v. Ukraine) (заява № 30753/24 та 5 інших заяв) не містить констатації порушення національними судами при розгляді, зокрема, позову ТОВ «Рост Агро» приписів законодавства по суті позовних вимог. Те, чи було порушене конкретне, стверджуване заявником його право чи інтерес під час розв`язання національними судами спору по суті за описаних ним обставин, ЄСПЛ, як видно з його рішення, не досліджував і не констатував із цього приводу жодних висновків.
Відтак можна підсумувати, що встановлені в рішенні ЄСПЛ конвенційні порушення, які допустила Україна під час вирішення справи судом, стосуються насамперед надмірної тривалості розгляду справи, порушення розумних строків її розгляду і відсутності ефективних [законодавчих] засобів юридичного захисту, з використанням яких особа, права якої були порушені, могла захиститися від стверджуваних порушень. Натомість згадане рішення ЄСПЛ від 11 грудня 2025 року не містить висновків, які б певним чином ставили під сумнів результат оскаржуваного судового рішення.
21. Велика Палата Верховного Суду наголошує, що порушення «розумних строків» розгляду справи, встановлене ЄСПЛ, не можна усунути шляхом скасування рішення національного суду, оскільки ЄСПЛ зробив висновки лише щодо часу, протягом якого суди вирішували цей спір, а не стосовно висновків по суті спору.
Таким чином, враховуючи встановлене у згаданому вище рішенні ЄСПЛ порушення положень Конвенції, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для застосування додаткових заходів індивідуального характеру у вигляді відновлення провадження в адміністративній справі шляхом скасування судового рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, оскільки можливість його перегляду обумовлюється змістом констатованих ЄСПЛ порушень. Повторний же розгляд справи цим судом не відновить порушеного права заявника на розгляд справи протягом розумного строку, а також права на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.
До того ж ЄСПЛ, констатуючи порушення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції, присудив ТОВ «Рост Агро» достатню і справедливу сатисфакцію у зв`язку з надмірною тривалістю розгляду справи та відсутністю у національному законодавстві ефективного засобу юридичного захисту.
Така правова позиція щодо застосування норм права у подібних правовідносинах відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, сформульованим у постановах від 2 червня 2021 року у справі № 819/3118/13-а (провадження № 11-145зва21), від 2 березня 2023 року у справі № 826/7921/13-а (провадження № 11-139зва22), від 28 листопада 2024 року у справі № 826/6233/15 (провадження № 11-182-зва24), від 10 квітня 2025 року у справі № 2а-9677/08/0470 (провадження № 11-236зва24), від 26 червня 2025 року у справі № 826/3850/15 (провадження 11-89зва25) та інших.
Підсумовуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду доходить висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ТОВ «Рост Агро» про перегляд постанови Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 12 липня 2024 року у справі № 826/10658/17 за виключними обставинами з підстави, визначеної пунктом 3 частини п`ятої статті 361 КАС України.
Висновки за результатами розгляду заяви
22. За змістом частини четвертої статті 368 КАС України за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі.
Керуючись статтями 361, 368, 369 КАС України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
Відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Рост Агро» про перегляд за виключними обставинами постанови Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 12 липня 2024 року у справі № 826/10658/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рост Агро» до Головного управління ДПС у Полтавській області, Державної податкової служби України про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення та рішення про результати розгляду скарги.
Постанову Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 12 липня 2024 року у справі № 826/10658/17 залишити в силі.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя С. О. Погрібний
Суддя-доповідачка Т. Г. Стрелець
Судді: О. В. Білоконь М. В. Мазур 
О. Л. Булейко Н. М. Мартинюк
М. М. Гімон Н. С. Стефанів
О. А. Губська О. В. Ступак 
А. А. Ємець М. Ю. Тітов
Л. Ю. Кишакевич І. В. Ткач 
В. В. Король В. Ю. Уркевич
О. В. Кривенда