Справа № 509/5580/25 
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2026 року          с-ще Овідіополь 
Овідіопольський районний суд Одеської області у складі: 
головуючого судді ОСОБА_1 , 
секретаря судового засідання ОСОБА_2 , 
за участю сторін та інших учасників кримінального провадження: 
прокурора ОСОБА_3 , 
обвинуваченої ОСОБА_4 , 
захисника адвоката ОСОБА_5 
представника потерпілої ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції) 
розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №№12025162160000590 від 01.07.2025 року 
за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,?уродженки м. Одеса, громадянки України, із вищою освітою, пенсіонерки, не одруженої, не судимої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , 

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1?ст. 286 КК України, 

ВСТАНОВИВ: 

1.Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним. 
01.07.2025 о 12:47 годин громадянка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Toyota Landcruiser 150», д/з НОМЕР_1 рухаючись з приблизною швидкістю 19.0 км/год +- 1,0 км/год(18,0…20,0 км/год) по проїжджій частині пр-ту Чорномоморський в с. Лиманка, на якій організовано двосторонній рух транспортних засобів, при цьому проїзна частина має асфальтобетонне покриття, без вибоїн, без ям, без пошкоджень та нашарувань, горизонтальна ділянка, пряма в плані, і має по одній смузі для руху у кожному напрямку які розподілені дорожньою розміткою 1.5 ПДР, здійснюючи рух по вищевказаній ділянці проїзної частини навпроти магазину «ПРОДУКТИ» за адресою: Одеська область, Одеський район, с. Лиманка, Ж/М Совіньйон, пр-т Чорноморський 5А, водій ОСОБА_4 , наблизилась до нерегульованого пішохідного переходу, який позначений дорожніми знаками (5.38.1-5.38.2) Розділу 33 «Правил дорожнього руху» та наявною горизонтальною дорожньою розміткою (1.14.1,1.14.2) Розділу 34 «Правил дорожнього руху», 34. ДОРОЖНЯ РОЗМІТКА 
1. Горизонтальна розмітка 
1.5 - розділяє транспортні потоки протилежних напрямків на дорогах, які мають дві смуги руху в обох напрямках і де дозволено виїжджати на смугу зустрічного руху; позначає межі смуг руху за наявності двох і більше смуг, призначених для руху в одному напрямку; розділяє смуги протилежних напрямків на велосипедних доріжках з двостороннім рухом; 
1.14.1, 1.14.2 - ("зебра", у тому числі червоно-білого кольору) - позначають нерегульований і регульований пішохідний перехід на проїзній частині дороги чи на велосипедній доріжці, зокрема 1.14.2 Розмітка 1.14.2 - пішохідний перехід з підвищеною вірогідністю виникнення дорожньо-транспортних пригод, 1.14.3 Розмітка 1.14.3 - місце переходу осіб з порушенням зору; 
В цей час пішохід ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , почала рух по вищезазначеному нерегульованому пішохідному переходу через проїзджу частину пр-ту Чорноморський, виконуючи вимоги розділу 4 «Обов`язки і права пішоходів» ПДР. 
п. 4.7. - пішоходи повинні переходити проїзну частину по пішохідних переходах, у тому числі підземних і надземних, а у разі їх відсутності — на перехрестях по лініях тротуарів або узбіч. 
п. 4.16. (а) - пішохід має право на перевагу під час переходу проїзної частини позначеними нерегульованими пішохідними переходами, а також регульованими переходами за наявності на те відповідного сигналу регулювальника чи світлофора. 
Проїжджаючи перехрестя пр-ту Мирного та пр-ту Чорноморський у Ж/М Совіньйон, с. Лиманка, розташованого навпроти магазину «ПРОДУКТИ» Одеська область, Одеський район, с. Лиманка, Ж/М Совіньйон, пр-т Чорноморський 5А, водій ОСОБА_4 , нехтуючи тим, що водій транспортного засобу перед будь-якої зміною напрямку руху несе повну відповідальність за безпеку дорожнього руху від початку до закінчення маневру, діючи з необережності та в порушення вимог п. 2.3. б) Правил дорожнього руху України, яким передбачено: 
п. 2.3. «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: 
б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі», 
уважною не була, постійно не стежила за дорожньою обстановкою та неправильно її оцінила, хоча мала реальну і об`єктивну можливість виявити пішохода ОСОБА_7 , яка здійснювала рух по пішохідному переході через пр-т Чорноморський, натомість мала реальну та об`єктивну можливість дати дорогу вищевказаному пішоходу, а проявляючи кримінальну противоправну самовпевненість, тобто передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, в порушення вимог п.п. 1.5., 18.1., Правил дорожнього руху України, відповідно до яких: 
п. 1.5. «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»; 
п. 18.1. «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека»; 
змінила напрямок руху керованого нею автомобіля вліво та, рухаючись вліво по дузі, стала виконувати маневр повороту ліворуч, не забезпечивши безпеку дорожнього руху і не надавши дорогу пішоходу, створюючи при цьому небезпеку для його руху, внаслідок чого здійснила наїзд на ОСОБА_7 . 
Внаслідок даної ДТП було травмовано пішохода ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 , якій спричинені наступні тілесні ушкодження: закритий перелом правої ліктьової кістки зі зміщенням уламків за своїм характером і перебігом зазвичай призводить до розладу здоров?я на строк понад трьох тижнів і за цим критерієм, згідно з п. 2.2.2. «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», відноситься до тілесних ушкоджень СЕРЕДНЬОЇ тяжкості. 
Забійна рана потиличної ділянки за своїм характером і перебігом зазвичай загоюється в строк понад шести днів і не більш трьох тижнів та за цим критерієм, згідно з п. 2.3.3. «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», відноситься до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я. 
Допущенні водієм ОСОБА_4 порушення вимог п.п. 1.5., 2.3. б), 18.1, Розділу 34 Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та у своїй сукупності призвели до настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді нанесенні тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_7 . 
Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.?286 КК України, кваліфікуючими ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження. 
2. Докази на підтвердження встановлених судом обставин. 
В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 визнала себе винною, фактичні обставини справи не оспорювала, а також підтвердила зазначене в обвинувальному акті. 
Так, обвинувачена ОСОБА_4 пояснила суду, що 01.07.2025 року за обставин викладених в обвинувальному акті, яких вона не оспорює, вона здійснила наїзд на пішохода ОСОБА_7 , яка внаслідок цього зазнала тілесних ушкоджень. Також зазначила що її донька 01.07.2025 року здійснила часткове відшкодування потерпілій витрат на лікування, понесених у цей день в розмірі 700 гривень. В подальшому спілкування щодо визначення розміру відшкодування завданої шкоди проводились з родичами потерпілої, які вимагали відшкодування для потерпілої, що дорівнювало відшкодування за втрату потерпілою працездатності на строк у один рік, на що обвинувачена не погодилась. Також зазначила, що її відповідальність була застрахована страховою компанією, яка має здійснювати таке відшкодування потерпілій. Крім того зазначила, що в неї не було можливості особисто вибачитись перед потерпілою. У?? вчиненому?? щиро кається,??просить????суворо?? не??карати?. 
Заявлений??потерпілою??цивільний?позов?? визнає?частково, а саме ? в частині стягнення з неї матеріальної шкоди позов визнає., в частині розміру моральної шкоди частково у розмірі- 20000 грн. При цьому, під час надання пояснень підтримала позицію свого захисника ОСОБА_5 , яка, зокрема, зводилась до того, що стягнення моральної шкоди у розмірі 300000 гривень може бути способом збагачення потерпілої за рахунок обвинуваченої. 
Показання обвинуваченої ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченою змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності її позиції. 
Враховуючи те, що обвинувачена ОСОБА_4 у повному обсязі визнала свою вину у вчиненні інкримінованого їй органом досудового слідства кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті та беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачена, правильно розуміє зміст цих обставин та відсутність сумніву щодо добровільності її позиції, роз`яснивши положення ч. 3?ст. 349 КПК України?про те, що у такому випадку обвинувачена буде позбавлена права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку передбаченому ч. 3?ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються. 
Враховуючи викладене, суд, дослідивши матеріали кримінального провадження, заслухавши прокурора, що приймали участь у судовому розгляді, а саме прокурора ОСОБА_3 , обвинувачену ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 , представника потерпілої ОСОБА_6 , дослідивши докази що характеризують особу обвинуваченої, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю. 
Таким чином, суд вважає доведеною вину ОСОБА_4 у порушенні правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження та кваліфікує її дії за ч. 1?ст. 286 КК України. 
3. Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання. 
У обвинувальному акті зазначено, що обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , передбачені ст. 66 КК України є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. 
Водночас, суд не вбачає підстав для врахування при призначенні покарання обвинуваченій?пом`якшуючої??обставини??- щирого??каяття. 
Верховним Судом у постанові від 20.09.2023 року по справі № 944/5954/22 наведено тлумачення прояву щирого каяття обвинуваченого. У вказаній постанові витлумачено, що при встановленні обставини, яка пом`якшує покарання, а саме щирого каяття, необхідно враховувати, що щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого правопорушення, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль щодо вчиненого та бажання виправити ситуацію, яка склалася. Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести відповідальність за вчинене, а також ця обставина повинна знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. 
Крім того, у постанові від 28.02.2024 по справі № 183/2097/23 Верховний Суд зазначив, що щирим каяттям є відверта негативна оцінка винною особою своєї кримінально караної поведінки, визнання тих обставин, які їй ставляться в провину, а отже, характеризує її поведінку після вчинення злочину з позиції психологічної переорієнтації, коли вона справді засуджує свій вчинок та визнає його антисуспільний характер, про що мають свідчити відповідні об`єктивні дані. 
Отже , щире каяття передбачає не лише формальне визнання вини, а й внутрішнє усвідомлення протиправності вчиненого, розкаяння у скоєному, а також вчинення дій, спрямованих на усунення або зменшення завданої шкоди, зокрема добровільне відшкодування заподіяних збитків та вибачення перед потерпілим. 
Водночас судом встановлено, що обвинувачена після вчинення кримінального правопорушення перед потерпілою не вибачилась, хоча така можливість була безпосередньо під час розгляду справи, обвинувачена жодних заходів до добровільного відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди не вжила, а під час судового розгляду заперечувала проти задоволення цивільного позову в частині відшкодування моральної шкоди, обґрунтовуючи це тим, що потерпіла таким чином намагається безпідставно збагатитися за її рахунок. 
Така поведінка обвинуваченої свідчить про відсутність критичного ставлення до вчиненого, невизнання повною мірою наслідків кримінального правопорушення для потерпілої, а також про відсутність прагнення до відновлення порушених прав потерпілої. 
За таких обставин суд доходить висновку, що підстав для визнання щирого каяття як обставини, що пом`якшує покарання відповідно до ст. 66 КК України, не встановлено. 
Обставини які обтяжують покарання ОСОБА_4 передбачені ст. 67 КК України, не встановлено. 
4. Мотиви призначення покарання. 
Відповідно до вимог ч.2?ст.65 КК України?особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно з ч.2?ст.50 КК України?покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення обвинуваченого а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. 
У судових дебатах прокурор просив суд визнати ОСОБА_4 винною у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначити їй покарання у виді штрафу у розмірі 3500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортирними засобами на строк 1 рік та 6 місяці. 
Обвинувачена та її захисник підтримала пропозицію прокурора, додавши про необхідність призначення штрафу з розстрочкою рівними платежами. 
Представник потерпілої особи ОСОБА_7 просив визнати ОСОБА_4 винною у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначити їй покарання у виді штрафу в межах санкції передбаченої ч.1 ст.286 КК України з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки. 
Зваживши у сукупності викладені обставини, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, вчинення обвинуваченим нетяжкого злочину, позицію представника потерпілого щодо призначення покарання, особу винної, відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд приходить до висновку про те, що покарання обвинуваченому ОСОБА_4 за ч.1?ст.286 КК України?слід призначити у межах санкції даної статті у виді штрафу у розмірі чотири тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 68000 (шістдесят вісім) тисяч гривень 00 копійок. з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки. 
Відповідно до ч. 4?ст. 53 КК?з урахуванням майнового стану особи суд може призначити штраф із розстрочкою виплати певними частинами строком до одного року. 
На підставі викладеного, враховуючи матеріальне становище ОСОБА_4 , суд вважає можливим встановити ОСОБА_4 розстрочку виплат штрафу строком на десять місяців, шляхом сплати щомісячних платежів у розмірі по 6800 гривень. 
Інші види покарань, зазначених у санкції даної частини статті до обвинуваченої ОСОБА_4 не застосовуються, оскільки остання досягла пенсійного віку та є непрацездатною, військовослужбовицею не являється. 
Підстав для застосування ст.ст.?69,?69-1 КК України?суд не вбачає. 
Таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним та достатнім для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень обвинуваченою. 
5. Щодо заявленого цивільного позову про відшкодування шкоди, судом встановлено таке. 
Так позивачем заявлена позовна вимога про стягнення з обвинуваченої ОСОБА_4 , на користь ОСОБА_7 матеріальної шкоди у розмірі 47771 гривень 89 коп. , яка складається з витрат пов`язаних з лікуванням потерпілої ОСОБА_7 . 
Матеріалами справи встановлено, що потерпіла ОСОБА_7 , отримала тілесні ушкодження з вини обвинуваченої а саме закритий перелом правої ліктьової кістки зі зміщенням уламків, та забійна рану потиличної ділянки Після чого потерпіла проходила лікування від отриманих травм. Так ОСОБА_7 довелось проходити процедуру металоостеосинтезу верхньої та нижньої кінцівки, що передбачає зіставлення кісткових уламків та їх подальшу жорстку фіксацію за допомогою металевих імплантів. Вартість вказаної процедури відповідно до наданого розрахункового документа становила 40000 гривень, а також подальші лікування, обстеження що супроводжувались придбанням ліків, здачею аналізів. Загальний розмір понесених витрат пов`язаних з лікуванням потерпілої особи відповідно до наданих розрахункових документів склав 47771, 89 гривень. 
Крім того позивачем заявлена позовна вимога про стягнення з обвинуваченої ОСОБА_4 , на користь ОСОБА_7 моральної шкоди у розмірі 300000 гривень. 
Представник цивільної позивачки заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі. 
Обвинувачена, заявлені позовні вимоги щодо відшкодування матеріальної шкоди визнала в повному обсязі, а позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди визнала частково у розмірі 20?000 гривень. 
Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими?КПК України. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства (ч. 5?ст. 128 КПК України). 
У кримінальному провадженні, як зазначено у ч. 1?ст. 62 КПК України, цивільним відповідачем може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану кримінально протиправними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом. 
Відповідно ч. 1?ст.1177 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. 
Згідно?ст.23 ЦК України?особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. 
Статтею 1194 ЦК України?передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). 
Відповідно до ст. 20 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від?21.05.2024?№?3720-IX (надалі Закон 3720-IX) у разі заподіяння внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоди життю та здоров`ю потерпілої фізичної особи здійснюється страхова (регламентна) виплата у зв`язку з: 1) лікуванням потерпілої фізичної особи; 2) тимчасовою втратою працездатності потерпілою фізичною особою;3) стійкою втратою чи зменшенням професійної або загальної працездатності потерпілої фізичної особи;4) моральною шкодою, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала потерпіла фізична особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 5) смертю потерпілої фізичної особи. 
Відповідно до п.1 ч.1 ст.21 Закону № 3720-IX?Страхова (регламентна) виплата у зв`язку з лікуванням потерпілої фізичної особи здійснюється страховиком, а у випадках, передбачених?частиною першою?і?пунктом 3?частини другої статті 43 цього Закону, - МТСБУ, у розмірі витрат, пов`язаних з доправленням, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілої фізичної особи у відповідному закладі охорони здоров`я, включаючи витрати на спеціальний медичний, постійний сторонній догляд та придбання лікарських засобів (лікарських препаратів). Необхідність здійснення таких витрат документально підтверджується відповідним закладом охорони здоров`я, а розмір витрат - розрахунковим документом. 
Відповідно ст.24 Закону № 3720-IX?Страховик, а у випадках, передбачених?частиною першою?та?пунктом 3?частини другої статті 43 цього Закону, - МТСБУ, здійснює потерпілій фізичній особі, яка зазнала ушкодження здоров`я внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодування заподіяної їй моральної шкоди, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала потерпіла фізична особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у розмірі 10 відсотків страхової (регламентної) виплати у зв`язку з її лікуванням та/або втратою нею працездатності, розрахованої відповідно до?статей 21-23?цього Закону. 
За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти. 
Згідно полісу № 224990110 від 30.11.2024 року цивільно правову відповідальність за шкоду, заподіяну здоров`ю потерпілого внаслідок експлуатації транспортного засобу ««Toyota Landcruiser 150», д/з НОМЕР_1 , забезпечено в АТ «СК «Інго» з лімітом відповідальності за шкоду заподіяну здоров`ю у межах 320 000 грн. 
Виходячи з вимог закону про здійснення відшкодування шкоди за рахунок страховика в межах страхової суми за таку шкоду, зазначену в страховому полісі, цивільна відповідальність за відшкодування шкоди, пов`язаної із заподіянням шкоди здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, покладається на страховика в межах ліміту відповідальності. 
Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. 
Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із законом у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. 
В свою чергу під час розгляду справи суд звертав увагу представника цивільного позивача, що відповідно до положень ЦПК України, саме позивач наділений правом визначати коло осіб до яких ним заявляються позовні вимоги. Про необхідність залучення страхової компанії в якості співвідповідача у справі також зазначав відповідач у своєму відзиві на позовну заяву. 
Однак, а ні позивач а ні її представник не звертались до суду із заявою щодо залучення належного співвідповідача у справі за цивільним позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. 
Верховний Суд у Постанові від 16 жовтня 2025 року у справі № 917/1173/22?зазначив, що визначення у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача?за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови?у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад (аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 28.10.2020 у справі № 761/23904/19, від 20.01.2021 у справі № 203/2/19). 
Якщо заявлені позивачем вимоги безпосередньо стосуються прав та обов`язків іншої особи, яка не залучена до участі у справі в якості відповідача, вони не можуть бути розглянуті судом, оскільки лише за наявності належного складу відповідачів у справі суд у змозі вирішувати питання про обґрунтованість позовних вимог та вирішити питання про їх задоволення (постанова Верховного Суду від 21.11.2022 у справі № 754/16978/21). 
Пред`явлення позовної вимоги до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в позові та виключає необхідність надавати оцінку іншим аргументам скаржника, які стосуються передусім з`ясування обставин обґрунтованості / необґрунтованості позову, оскільки дослідженню цих обставин має передувати встановлення належного суб`єктного складу учасників спірних правовідносин (близький за змістом висновок сформульований у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 у справі № 910/15792/20). 
В свою чергу незалучення всіх належних відповідачів у справі, на яких покладається обов`язок щодо відшкодування завданої шкоди у обсягу, встановленому Законом № 3720-IX, виключає можливість вирішення судом спору про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. 
Таким чином, оскільки позивач не заявив клопотання про залучення інших співвідповідачів у справі, в яких наявна обов`язкова співучасть, тобто коли неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі як співвідповідача, суд відмовляє у задоволенні позову. Пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною підставою для відмови в позові. 
За вказаних обставин суд залишає заявлений цивільний позов про відшкодування матеріальної, та моральної шкоди без задоволення. 
Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку 
Арешти на майно, накладений ухвалою слідчого судді Чорноморського міського суду Одеської області від 08.07.2025 року, слід скасувати. 
Долю речових доказів слід вирішити відповідно до?ст.100 КПК України. 
Процесуальні витрати на залучення експертів становлять у загальному розмірі 16936 грн. 60 коп., які відповідно до?ст. 124 КПК України необхідно стягнути з обвинуваченої на користь держави. 
Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався, підстав для обрання до набрання вироком законної сили, суд не вбачає, так як останній своєчасно являвся на всі виклики суду. 

Керуючись ст.ст.?368-371,?373,?374 КПК України, суд, 

УХВАЛИВ: 

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1?ст.286 КК України?та призначити їй покарання?за ч.1?ст.286 КК України?у виді штрафу у розмірі чотири тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 68000 (шістдесят вісім) тисяч гривень 00 копійок з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки. 

На підставі ч.4?ст.53 КК України?розстрочити? ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 на виплату штрафу у сумі 68 000 грн (шістдесят вісім) тисяч гривень 00 копійок рівними частинами строком на 10 (десять) місяців, зобов`язавши? ОСОБА_4 з моменту набрання вироком законної сили щомісячно сплачувати штраф на користь держави у розмірі не менше 6800 грн (шести тисяч вісімсот гривень 00 копійок) до повної виплати. 

Роз`яснити ОСОБА_4 , що у разі призначення штрафу з розстрочкою виплати певними частинами вона зобов`язана сплачувати штраф у розмірі та строки, встановлені вироком суду. Про сплату відповідної частини штрафу вона має повідомляти уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання шляхом пред`явлення документа про сплату відповідної частини штрафу. 

Додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами виконувати окремо та обчислювати з моменту набрання вироком законної сили. 

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати на залучення експертів в загальному розмірі 16936 грн. 60 коп. (шістнадцять тисяч дев`ятсот тридцять шість гривень 60 копійок). 

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, - залишити без задоволення. 

Арешти на майно, накладені в даному кримінальному провадженні ухвалою слідчого судді Чорноморського міського суду Одеської області від 08.07.2025 року, - скасувати. 

Речові докази після набрання вироком суду законної сили: 

- автомобіль «Toyota Landcruiser 150», д/з НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_4 та знаходиться у неї на відповідальному зберіганні, – вважати повернутим власнику. 

- відрізок відеозапису з камер відеоспостереження за адресою Одеська область, Одеський район, с. Лиманка вул. Зої Космодем`янської 5-А, та відрізок відеозапису з камер відеоспостереження за адресою Одеська область, Одеський район, с. Лиманка ОК ЖК «Совиньон 2» КПП №1, - зберігати при матеріалах кримінального провадження. 

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Овідіопольський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції. 

Головуючий суддя?        ОСОБА_1