СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА  

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ун. № 205/4733/26
пр. № 2/759/10920/26

03 липня 2026 року м. Київ

Святошинський районний суд міста Києва, у складі головуючої судді Горбенко Н.О., за участю секретаря судового засідання Чугай В.М., без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:
У квітні 2026 року ОСОБА_1 звернулась Новокодацького районного суду міста Дніпра із позовом до ОСОБА_2 , у якому просить суд визнати автомобіль марки Ssang Yong, модель Rexton, 2006 року випуску, універсал, колір сірий, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова/шасі НОМЕР_2 , № кузова продубльовано САНТОДОР, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності, просила стягнути з відповідача на її користь 100 000,00 грн грошової компенсації за половину вартості автомобіля марки Ssang Yong, модель Rexton, 2006 року випуску, універсал, колір сірий, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова/шасі НОМЕР_2 , № кузова продубльовано САНТОДОР. Припинити право спільної сумісної власності подружжя на вказаний автомобіль відповідачу, визнавши за ним право особистої приватної власності на зазначений автомобіль. 
Позовні вимоги обґрунтувала тим, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 24.12.2019. У період шлюбу ними було придбано автомобіль марки Ssang Yong, модель Rexton, 2006 року випуску, універсал, колір сірий, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова/шасі НОМЕР_2 , № кузова продубльовано САНТОДОР, право власності на який зареєстровано за позивачем.
Позивач зазначає, що на даний час між подружжям виник спір щодо вказаного рухомого майна, оскільки цим транспортним засобом користується лише відповідач одноосібно, позбавивши позивача можливості користуватися цим автомобілем. Також позивач зазначає, що відповідач оформив на своє ім`я поліс ОСЦПВВТЗ, однак штрафи за порушення відповідачем Правил дорожнього руху надходять на її ім`я як власника транспортного засобу.
Оскільки вказане рухоме майно є неподільним, позивач надає згоду як власник транспортного засобу на отримання від відповідача компенсації за належну їй частку у спільному сумісному майні подружжя, у зв`язку із чим звернулася до суду із цим позовом.
Ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 16 квітня 2026 року вказану цивільну справу передано за підсудністю на розгляд Святошинському районному суду міста Києва.
У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю Горбенко Н.О.
Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 01 червня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду по суті.
Позивач у судове засідання не з`явилась, направила до суду заяву про розгляд справи без її участі.
Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явився. Направив до суду заяву про визнання позовних вимог, в якій також просив справу розглянути без його особистої участі. 
Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Зважаючи на викладене, суд визнав за можливе провести судове засідання за відсутності учасників справи, що не з`явились.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у зв`язку із неявкою учасників справи у судове засідання.
Суд, дослідивши письмові матеріали та докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов таких висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до п. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або ос пореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом установлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у шлюбі, зареєстрованому 24.12.2019 Приморським районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про що зроблено актовий запис № 89 та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3 .
Згідно з договором купівлі-продажу транспортного засобу №6896/25/000648 від 24.07.2025, укладеного між ТОВ «ДІМЕ ТРЕЛ» та ОСОБА_1 , остання придбала у власність транспортний засіб - автомобіль марки Ssang Yong, модель Rexton, 2006 року випуску, універсал, колір сірий, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова/шасі НОМЕР_2 , № кузова продубльовано САНТОДОР, вартістю 200 000,00 грн.
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , власником автомобіля марки Ssang Yong, реєстраційний номер НОМЕР_1 , є ОСОБА_1 .
Позивачем надано суду копію полісу ОСЦПВВТЗ №ЕР 235259850 від 05.01.2026, договір страхування укладений між ПАТ «СК «УСГ» та ОСОБА_2 . 
Також позивачем надано роздруківки із застосунку «Дія» про надходження повідомлень про порушення Правил дорожнього руху, зафіксованих в автоматизованому режимі, водієм автомобіля Ssang Yong, реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Згідно з статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).
Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.
Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. 
Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі ЦК України).
Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.
Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.
Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.
Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.
Відповідно до п. 30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК.
При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.
Суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст. 60 СК України.
Статтею 372 ЦК України визначено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом.
У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.
У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
Із матеріалів справи вбачається, що за час перебування у шлюбі сторони 24.07.2025 придбали рухоме майно - автомобіль марки Ssang Yong, модель Rexton, 2006 року випуску, універсал, колір сірий, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова/шасі НОМЕР_2 , № кузова продубльовано САНТОДОР, вартістю 200 000,00 грн, що підтверджується договором купівлі-продажу транспортного засобу.
Автомобіль є неподільною річчю і не може бути поділений в натурі. Станом на час розгляду справи про поділ майна між подружжям автомобіль перебуває у користуванні відповідача, при цьому право власності на нього зареєстроване за позивачем.
Отже, належним способом захисту прав позивача на спільне сумісне майно, а саме автомобіль, який являється неподільною річчю, є стягнення з відповідача грошової компенсації половини вартості автомобіля, що не суперечить вимогам частин 2, 4 статті 71 СК України.
Так, процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона, згідно з вимогами частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України, повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.
Проте поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.
Відповідно до абз. 2 п. 11 Постанови Пленуму ВСУ №18 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі» оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (ч. 1 та 2 ст. 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.
Водночас, у ході розгляду справи судом встановлено, що факт придбання автомобіля Ssang Yong, реєстраційний номер НОМЕР_1 , за спільні кошти подружжя та його належність до спільного сумісного майна подружжя сторонами визнається та не оспорюється. Відповідач користується автомобілем зі згоди позивача.
За встановлених обставин, у суду відсутні підстави вважати, що на час звернення позивача до суду з позовом про поділ спільного сумісного майна подружжя (автомобіля марки Ssang Yong, реєстраційний номер НОМЕР_1 ) між сторонами виник спір щодо його поділу. Відповідач надав суду пояснення, у яких визнав факт перебування спірного автомобіля у його користуванні, вартість, за якою було придбано автомобіль та не заперечував виплатити дружині грошову компенсацію за належну їй 1/2 частку рухомого майна.
З урахуванням встановлених обставин, суд доходить висновку, що вимоги щодо поділу автомобіля Ssang Yong, реєстраційний номер НОМЕР_1 , заявлені позивачем передчасно, оскільки зверненню до суду з відповідним позовом має передувати спір між подружжям щодо поділу спільної сумісної власності та принаймні існувати на час вирішення справи в суді.
На підставі вищевикладеного у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити у повному обсязі.
Оскільки у задоволенні позову відмовлено, то судові витрати також не підлягають стягненню із відповідача на користь позивача.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 13, 14, 82, 223, 259, 263-265, 268, 274, 279, 352, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - залишити без задоволення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.
Повний текст рішення складено 03 липня 2026 року.

Суддя Н.О. Горбенко