МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 червня 2026 р.  	№ 400/10461/25 	
м. Миколаїв
Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Величка А.В., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовом	ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , 	
до відповідача	Військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 , 	
треті особи	Міністерство оборони України, просп. Повітряних Сил, 6,м. Київ,03168, 	
про	визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,	

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі– відповідач 1) в якому просить: визнати протиправною бездіяльність відповідача по внесенню до наказу №194, від 05.07.2025 року у у розділі вислуга років у Збройних Силах Украхни станом на 05 липня 2025 року період служби позивача у лавах Збройних сил України під час участі у бойових діях (забезпечення здійсненню заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії) перебуваючи безпосередньо в районах ведення (бойових) дій (проведення заходів) у складі військової частини НОМЕР_2 у 2023 році у трикратному розмірі. Забов`язати відповідача внести зміни до наказу №194, від 05.07.2025 року у розділі вислуга років у Збройних Силах Украхни станом на 05 липня 2025 року та зарахувати період служби позивача у лавах Збройних сил України під час участі у бойових діях (забезпечення здійсненню заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії) перебуваючи безпосередньо в районах ведення (бойових) дій (проведення заходів) у складі військової частини НОМЕР_2 у 2023 році у трикратному розмірі.
Ухвалою від 03.10.2025 року суд відкрив провадження у справі та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін у судове засідання.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що наявні правові підстави для зарахування вказаного періоду до стажу на пільгових умовах в кратному розмірі (із розрахунку один місяць служби за три місяці) періоди участі у бойових діях у воєнний час.
Проте, фактично відповідачем питання щодо зарахування вказаного періоду служби позивача у військовій частині НОМЕР_2 участі у бойових діях не розглядалось та рішення з цього питання фактично не приймалось.Третя особа залучається як керівний орган відповідача що має контролювати виконання норм законодавства з боку відповідача та соціальних прав позивача.
Згідно наданого відповідачем відзиву на позов, відповідач заперечує проти позовних вимог, просить відмовити у їх задоволенні. Зокрема, відповідачем вказано, що сама наявність у позивача статусу учасника бойових дій, посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни або довідки іншої військової частини не свідчить автоматично про протиправну бездіяльність військової частини НОМЕР_1 та не доводить, що відповідні періоди не були враховані при визначенні пільгової вислуги, зазначеної у наказі №194 від 05.07.2025.
Суд розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
З`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази у їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне:
Згідно наказу командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України від 04.07.2025 року № 445 (по особовому складу) капітана - лейтенанта ОСОБА_1 , офіцера групи професійного психологічного відбору відділення психологічної підтримки персоналу, з 05.07.2025 року звільненого з військової служби у запас відповідно до пп. «б» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я – за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не виявили бажання продовжувати військову службу).
Згідно наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 05.07.2025 року № 194 (по стройовій частині) з 05.07.2025 року позивача виключено зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення, з котлового забезпечення згідно каталогу продуктів харчування з обіду, та направлено для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Вислуга років позивача у Збройних Силах станом на 05.07.2025 року становить: календарна – 14 роки 10 місяців 14 дні; пільгова – 00 рік 08 місяців 13 днів.
30 травня 2025 року позивач разом із рапортом на звільнення надав відповідачу довідку військової частини НОМЕР_2 від 16 травня 2024 року про період служби у лавах Збройних сил України під час участі у бойових діях (забезпечення здійсненню заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії) перебуваючи безпосередньо в районах ведення (бойових) дій (проведення заходів) у складі військової частини НОМЕР_2 (довідка як доказ у додатку). 05.07.2025 року позивач був звільненим відповідачем наказом №194, але урозділі вислуга років у Збройних Силах Украхни відповідач не зарахувапв до пільгової вислуги станом на 05 липня 2025 року період служби позивача у лавах Збройних сил України під час участі у бойових діях (забезпечення здійсненню заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії) перебуваючи безпосередньо в районах ведення (бойових) дій (проведення заходів) у складі військової частини НОМЕР_3 у 2023 році у трикратному розмірі;(витяг із наказу як доказ у додатку). Статтею 2 Закону України 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ Про військовий обов`язок і військову службу (далі - Закону № 2232-ХІІ) визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Позивач вважає, що наявні правові підстави для зарахування вказаного періоду до стажу на пільгових умовах в кратному розмірі (із розрахунку один місяць служби за три місяці) періоди участі у бойових діях у воєнний час.
Відповідачем питання щодо зарахування вказаного періоду служби позивача у військовій частині НОМЕР_2 участі у бойових діях не розглядалось та рішення з цього питання фактично не приймалось.
Не погоджуючись із наведеним, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Вирішуючи даний спір, суд виходить з такого:
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється на підставі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року № 2232-ХІІ (далі – Закон № 2232).
Відповідно до ч. 4 ст. 2 Закону № 2232порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Частиною 1 ст. 40 Закону № 2232 визначено, що гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України «Про Збройні Сили України», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та іншими законами.
Відповідно до ст. 2 Закону № 2232 військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Частиною 6 ст. 2 Закону № 2232 передбачено види військової служби, до яких, зокрема, віднесено військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період.
Позивач вказує, що 30.05.2025 разом із рапортом на звільнення ним було надано довідку військової частини НОМЕР_2 від 16.05.2024 про періоди безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України. На думку позивача, військова частина НОМЕР_1 під час видання наказу від 05.07.2025 №194 не зарахувала вказані періоди у пільговому обчисленні — один місяць служби за три місяці.
Суд погоджується з висновком відповідача, що такі твердження позивача не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджуються належними доказами.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 05.07.2025 №194 капітан-лейтенанта ОСОБА_1 , звільненого з військової служби наказом командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України від 04.06.2025 №445 відповідно до пункту другого частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з 05.07.2025 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
У зазначеному наказі визначено вислугу років ОСОБА_1 у Збройних Силах України станом на 05.07.2025, а саме: календарна вислуга — 14 років 10 місяців 14 днів, пільгова вислуга — 00 років 08 місяців 13 днів.
Твердження позивача про те, що військовою частиною НОМЕР_1 взагалі не вирішувалося питання пільгової вислуги або не було враховано пільгову вислугу, є необґрунтованим. Наказ №194 від 05.07.2025 прямо містить окреме визначення як календарної, так і пільгової вислуги років.
Відповідач не заперечує загальної можливості пільгового обчислення окремих періодів військової служби відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей», а також наказу Міністерства оборони України від 14.08.2014 №530.
Однак, сама наявність у позивача статусу учасника бойових дій, посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни або довідки іншої військової частини не свідчить автоматично про протиправну бездіяльність саме Військової частини НОМЕР_1 та не доводить, що відповідні періоди не були враховані при визначенні пільгової вислуги, зазначеної у наказі №194 від 05.07.2025.
Позивачем не надано до суду розрахунку вислуги років, який би давав можливість встановити, яка саме календарна, пільгова та загальна вислуга, на його думку, повинна бути зазначена у наказі. 
Судом встановлено, що позивач не зазначає, на скільки саме має бути збільшена пільгова вислуга, не наводить конкретної редакції наказу, яку просить суд зобов`язати відповідача внести, та не доводить, що пільгова вислуга 00 років 08 місяців 13 днів, уже зазначена у наказі №194, не включає періоди, на які він посилається.
Також у позовних вимогах позивач узагальнено зазначає «у 2023 році», не визначаючи чітко календарні періоди, які, на його думку, підлягають додатковому зарахуванню у трикратному розмірі.
За таких обставин вимога про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 внести зміни до наказу №194 від 05.07.2025 є необґрунтованою, оскільки судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях та не може підміняти собою кадровий розрахунок без наявності чіткого, належного та перевіреного розрахунку вислуги років.
Відповідно до пункту 12.9 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 №170, документи на звільнення військовослужбовців з військової служби надсилаються безпосередньо до служби персоналу, підпорядкованої посадовій особі, яка має право на звільнення такого військовослужбовця з військової служби.
З урахуванням того, що ОСОБА_1 проходив військову службу на посаді офіцерського складу, а його звільнення з військової служби здійснювалося наказом командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України від 04.06.2025 №445, військова частина НОМЕР_1 у межах своєї компетенції забезпечила направлення відповідних документів та особової справи позивача для кадрового опрацювання до служби персоналу ІНФОРМАЦІЯ_2 .
За результатами такого кадрового опрацювання були визначені відповідні відомості щодо проходження служби та вислуги років позивача, які у подальшому були відображені військовою частиною НОМЕР_1 у наказі по стройовій частині від 05.07.2025 №194.
На підставі вищевказаного, суд приходить до висновку, що військова частина НОМЕР_1 не вчиняла протиправної бездіяльності, оскільки виконала дії, які належали до її компетенції: забезпечила направлення документів для кадрового опрацювання до відповідної служби персоналу, а після отримання та опрацювання відповідних відомостей відобразила їх у наказі про виключення позивача зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
Фактична незгода позивача із визначеним розміром вислуги років не свідчить про протиправну бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , оскільки позивач не довів, що саме військовою частиною НОМЕР_1 було допущено неправильне обчислення вислуги років, не надав обґрунтованого розрахунку та не підтвердив, що вже зазначена в оскаржуваному наказі №194 пільгова вислуга 00 років 08 місяців 13 днів не включає періоди, на які він посилається у позовній заяві.
Позивач обрав неналежний спосіб захисту порушеного, на його думку, права. Він просить визнати протиправною саме бездіяльність відповідача, хоча Військовою частиною НОМЕР_1 було прийнято відповідний індивідуальний акт — наказ від 05.07.2025 №194, у якому визначено вислугу років, у тому числі пільгову. Тобто відповідач не ухилявся від вирішення питання вислуги років, а прийняв відповідне рішення у формі наказу.
Фактично позивач не погоджується не з бездіяльністю, а зі змістом наказу №194 від 05.07.2025 у частині визначення вислуги років. Однак при цьому позивач не доводить, у чому саме полягає неправильність розрахунку, не надає власного розрахунку, не визначає, який саме показник пільгової вислуги має бути зазначений у наказі, та не обґрунтовує, чому вже зазначена у наказі пільгова вислуга 00 років 08 місяців 13 днів є неправильною.
Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Водночас відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Разом із тим зазначена норма не звільняє позивача від обов`язку належним чином сформулювати позовні вимоги, визначити фактичні обставини, на які він посилається, та надати докази на підтвердження заявлених вимог.
У цьому випадку військова частина НОМЕР_1 доводить правомірність своїх дій тим, що наказ №194 від 05.07.2025 був виданий у межах компетенції, на підставі наявних облікових та кадрових документів, після відповідного кадрового опрацювання документів позивача, а сам наказ містить відомості як про календарну, так і про пільгову вислугу років.
Виходячи з вищевказаного, суд дійшов висновку, що обчислення відповідачем календарної та загальної вислуги років позивача,здійснено в порядку та в межах чинного законодавства України.
Відповідно до ч. 1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно положень ч. 1 та 3 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
На підставі системного аналізу положень законодавства України та доказів наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача.
Судові витрати по справі відсутні.
Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
ВИРІШИВ:
1. В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) - відмовити.
2. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 

Суддя А.В. Величко