Справа №587/2614/25 	Головуючий у суді 1-ї інстанції - Черних О. М.	
Номер провадження 33/816/402/26 	Суддя-доповідач Філонова Ю. О. 	
Категорія  130 КУпАП  	  	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2026 року суддя Сумського апеляційного суду Філонова Ю. О. ,з участю захисника Скородєда С.І. в залі суду в місті Суми розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Скородєда С.І. на постанову судді Сумського районного суду Сумської області від 14.07.2025, якою 

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, мешканця: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та якою на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 1 рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 605,60 грн судового збору. 

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Сумського районного суду Сумської області від 14.07.2025 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 1 рік за те, що він 28.05.2025 близько 23.10 год на 8 км автошляху Т-19-09 «Суми-Лебедин» на території Сумського району Сумської області, керував транспортним засобом Mitsubishi L 200 д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини роту, млява мова, нестійка хода. Від проходження огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння в установленому законом порядку за допомогою газоаналізатора Драгер та в медичному закладі відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

З таким рішенням суду не погодилась захисник Скородєд С.І. і подав апеляційну скаргу в якій просив постанову судді Сумського районного суду Сумської області від 14.07.2025, скасувати та провадження у справі відносно ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. 
В обґрунтування своїх вимог захисник цитував зміст складеного відносно ОСОБА_1 протоколу та вважав, що судом постановлено постанову з формальними ознаками адміністративного правопорушення та з такими ж формальними доказами – протоколом і доданими до нього матеріалами, які вини ОСОБА_1 не підтверджують, як і події самого правопорушення. 
Зокрема, сторона захисту звертала увагу на те, що судом першої інстанції було досліджено відео, з якого слідує, що окремі файли мають пошкодження і проблеми з переглядом, а сам запис розпочинається о 23.01 год.
Так, захисник аналізував зміст відео та зазначав, що працівники поліції пропонують чоловікові, звертаючись до нього «водій» підійти до них. При цьому о 23 год 02 хв 55 сек один з працівників поліції каже іншому про те, що треба камеру завчасно вмикати, що б був зафіксований рух автомобіля. Після того працівник поліції повідомляють чоловікові про наявність у нього ознак алкогольного сп`яніння та пропонують пройти огляд на стан сп`яніння, розцінюють його дії як відмову від проходження огляду, зачитують права. Потім о 23 год 08 хв 40 сек працівник поліції пропонує чоловікові сісти за кермо автомобіля та від`їхати назад. Чоловік сідає за кермо автомобіля і рухається невелику відстань заднім ходом. Далі о 23 год 09 хв 45 сек працівник поліції, бодікамерою якого ведеться відеозапис, каже іншому поліцейському «всьо, тобі цього достатньо» і трохи згодом «мені треба зафіксувати, що б двіженіє було».
Тобто, маючи підозру відносно ОСОБА_1 про перебування його у стані алкогольного сп`яніння, працівники поліції фактично змушують його сісти за кермо транспортного засобу, здійснити його рух, і фіксуючи керування транспортним засобом о 23 год 10 хв (цей час зазначений у протоколі), таким чином створюючи штучні докази керування транспортним засобом що є провокацією вчинення адміністративного правопорушення.
Дані події, з приводу провокації вчиненої працівниками поліції, зафіксовані та підтверджуються відеозаписом, доданим до справи.
Сторона захисту звертає увагу суду, що матеріали справи не містять доказів керування автомобілем ОСОБА_1 до моменту пред`явлення йому працівником поліції вимоги прибрати автомобіль, все що відбувалося близько 23:10 год (саме в цьому і є суть звинувачення), відбувалося в присутності як мінімум двох працівників поліції, які фільмували дані події з метою створення штучних доказів.
Розмова між працівниками поліції в цей час тільки підтверджує бажання працівників поліції створити штучні докази керування транспортним засобом з наступним складанням адміністративних матеріалів.

Вислухавши захисника Скородєда С.І., який просив постанову суду першої інстанції, скасувати та провадження у справі відносно ОСОБА_1 просив закрити у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи скарги захисника апеляційний суд дійшов такого висновку. 

Так, вимогами ст. 245 КУпАП визначено, що завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Однак, вказані вимоги закону судом належним чином виконані не були. Апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції у порушення вимог ст. ст. 7, 9 КУпАП допустив спрощений підхід при розгляді адміністративного провадження за ч. 1 ст. 130 КУпАП, всебічно не з`ясувавши всіх обставин події. Такий висновок апеляційного суду ґрунтується на наступному.
Згідно із ст. 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Під складом адміністративного правопорушення розуміється встановлена адміністративним законом сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.
Об`єктом правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність зокрема за керування транспортним засобом водієм, що перебуває у стані алкогольного або наркотичного сп`яніння та який відмовився від проходження огляду на встановлення такого стану в передбаченому на те законом порядку. 
Під керуванням транспортним засобом належить розуміти виконання функцій водія під час руху такого засобу, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.
Дослідженням матеріалів справи встановлено, що суд першої інстанції в порушення вищезазначених вимог закону належним чином не з`ясував обставини справи, оскільки викладені в постанові висновки суду про наявність у ОСОБА_1 статусу водія, а відтак і наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не ґрунтуються на доказах, що містяться в матеріалах даної справи, та фактичних обставинах.
Так, визнаючи останнього винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції зазначив, що дії останнього належить кваліфікувати як відмова водія пройти огляд на встановлення стану наркотичного сп`яніння за допомогою газоаналізатора Драгер та в закладі охорони здоров`я, тобто порушення ним п.2.5 ПДР України.
Разом із тим, стороною захисту у межах провадження у справі про адміністративне правопорушення факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом послідовно заперечується.
Як вбачається з матеріалів справи, в підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні ним правопрушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП суд першої інстанції врахував такі докази як: протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 344673 (а.с. 1), акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на визначення стану сп`яніння (а.с. 4), направлення на огляд транспортного засобу з метою виявлення стану аклогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу і швидкість реакції (а.с. 3) та відеозапис, наданий на диску (а.с. 7).
Фактично перерахувавши, без детального аналізу, що саме з кожного доказу встановлено, суд дійшов висновку про те, що вина ОСОБА_1 підтверджена в повному обсязі, а не визнання ним своєї провини слід розцінити як обраний ним спосіб захисту з метою уникнення відповідальності.
Натомість, детально дослідивши кожний доказ на встановлення існування в діях особи складу правопорушення, апеляційним судом встановлено, що:
- в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 344673 викладено фактичні обставини справи, в тому числі і про те, що в ОСОБА_1 поліцією виявлено ознаки алкогольного сп`яніння і він відмовився від проходження огляду на встановлення саме стану алкогольного сп`яніння, тоді як в постанові йдеться про те, що судом встановлено, що ОСОБА_1 відмовився від огляду на стан наркотичного сп`яніння, що взагалі зі змістом протоколу не узгоджується. Протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 підписаний, однак про визнання ним своєї вини у вчиненому в ньому не йдеться, а в графі «пояснення особи» вказано, що їх останній надасть в суді;
- в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, ОСОБА_1 теж проставив свій підпис, про відмову від огляду на стан алкогольного сп`яніння, як і у направленні на такий огляд (а.с. 2,3);
- з відеозапису долученому до матеріалів справи (а.с. 7) вбачається, що там знаходяться декілька файлів, перший з яких відкривається з неповним відтворення обставин і який розпочинається з того, як поліція підходить до нерухомого авто, з якого не можливо ідентифікувати того, що воно здійснювало рух під керуванням ОСОБА_1 (фари вимкнені, двигун не працює). В наступному відео йдеться про те, як поліція говорить про встановлення ознак алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 , роз`яснення йому прав і пропозиція пройти огляд на що останній реагує спокійно, стримано просить діждатися свого командування. Крім цього, апеляційним судом встановлено і те, як поліція просить ОСОБА_1 сісти за кермо авто, завести двигун і відігнати його ніби в сторону, на що ОСОБА_1 виконує вимоги поліції, тоді як в той час, спілкуючись між собою, вживає фразу «ти рух його зафіксував? Ні. Тоді я зараз буду фіксувати факт руху транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 ». Також встановлено і те, як при наданні на підпис ОСОБА_1 протоколу, акту огляду та направлення поліція вживає фрази «підписуй, то авто заберу на штраф площадку». 
Враховуючи вказані докази, в тому числі і відео, зміст якого судом першої інстанції взагалі в постанові не відображено, суд встановлює обставини, які на переконання апеляційного суду, наявними в матеріалах справи доказами не підтверджуються, зокрема факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом.
За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що в матеріалах справи відсутні достатні об`єктивні дані, які б підтверджували факт керування ОСОБА_1 будь-яким транспортним засобом, а відтак і наявності в нього статусу водія у розумінні ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп /2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.
За наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції відповідно до ст. 294 КУпАП має право, зокрема скасувати постанову та закрити провадження в справі.
Враховуючи викладене, а також те, що в силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, апеляційний суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не доведена поза розумним сумнівом допустимими та достовірними доказами.
За таких обставин постанову суду першої інстанції слід скасувати, а провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу даного адміністративного правопорушення.
Керуючись ст. 294 КУпАП України, –

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника Скородєда С.І. задовольнити. 
Постанову судді Сумського районного суду Сумської області від 14.07.2025, якою ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та якою на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 1 рік, скасувати. 
Провадження у справі про адміністративне правопорушення, відносно ОСОБА_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя Сумського апеляційного суду	Філонова Ю. О.