№ 207/3651/15-ц 
№ 2/207/3/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2026 року Південний районний суд м.Кам`янського у складі: 
головуючого судді Подобєд О.К.
при секретарі Рубцовій К.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кам`янське цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 по стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання кредитного договору недійсни,
ВСТАНОВИВ:
ПАТ «Альфа-Банк» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування пред`явлених позовних вимог позивачем вказано, що 21.04.2008 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір №800003676, згідно з яким ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 16000,00 дол. США за умови повернути кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором. Після отримання грошових коштів відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим станом на 17.07.2015 року виникла прострочена заборгованість за кредитом в сумі 8233,30 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку становить 181023,00 грн., заборгованість за відсотками 474,38 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку 10430,04 грн., а також розмір неустойки становить 1051,24 дол. США, за офіційним курсом НБУ 23113,28 гривень. 
22.07.2015 року відповідач частково погасив заборгованість в сумі 275,00 дол.США, тому за уточненими позовними вимогами просять стягнути на користь АТ «Сенс Банк», як правонаступника ПАТ «Альфа-Банк», заборгованість за кредитним договором в сумі 8432,68 дол. США, з яких: 8233,30 дол.США – заборгованість по тілу кредиту, 199,38 дол.США - заборгованість за процентами та пеня у розмірі 23113,28 гривень. 
У відзиві на уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 посилається на те, що уточнені вимоги позивача є необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають.
ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом про визнання кредитного договору недійсним. В обґрунтування пред`явлених позовних вимог вказано, що йому не було надано всієї необхідної інформації перед укладенням договору, який вважає його незаконним і таким, що укладений з порушенням прав. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог та визнати кредитний договір №800003676 від 21.04.2008 року недійсним.
Згідно пояснень позивача за первісним позовом на зустрічну позовну заяву зазначено, що на час укладання кредитного договору позичальник ОСОБА_1 був обізнаний повною мірою з основними умовами кредитного договору, і вся необхідна інформація була йому надана. Жодних зауважень чи застережень від останнього на момент укладення договору не надходило, а підписання договору свідчить про намір сторін прийняти на себе права та обов`язки зазначені у договорі. При цьому ОСОБА_1 не скористався правом на розірвання договору протягом 14 днів з дня його укладання. Просять позов задовольнити у повному обсязі.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, надано суду заяву про розгляд справи без їх участі, просять врахувати додаткові пояснення, які полягають у тому. Що сплачені ОСОБА_1 в рамках примусового виконання ВП №55081108 кошти в сумі 1110,05 гривень розподілені на погашення витрат виконавчого провадження та судового збору і ніяким чином не надходили в рахунок погашення заборгованості за кредитом. Позовні вимоги з урахуванням зменшення підтримують повністю та наполягають на їх задоволенні. 
Представник відповідача – Моськіна С.М. у судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи була належним чином повідомлена, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу до електронного кабінету.
Дослідивши наявні у справі докази, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд дійшов до наступного висновку.
Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст. 80 ЦПК України).
У судовому засідання встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 21.04.2008 року між ПАТ «Альфа-Банк» і відповідачем укладено кредитний договір №800003676, згідно з яким останнім отримано кредит у сумі 16000,00 дол. США. ОСОБА_1 зобов`язався в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, передбачених договором. Зауважень чи застережень від ОСОБА_1 на момент укладення та підписання кредитного договору не було. Підписання договору є доказом, що сторони прийняли на себе права та обов`язки, зазначені у договорі. 
Судом з`ясовано, що відповідачем за первісним позовом протягом чотирнадцяти календарних днів не відкликано свою згоду на укладення договору. 
Відповідач взяті на себе договірні зобов`язання повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором, не виконав та як наслідок утворилась заборгованість, яка за уточненими позовними вимогами складає 8432,68 дол.США, з яких: 8233,30 дол.США – заборгованість по тілу кредиту, 199,38 дол.США - заборгованість за процентами та пеня у розмірі 23113,28 гривень.
Отримання ОСОБА_1 коштів за кредитним договором підтверджується матеріалами справи, зокрема випискою по особовим рахункам з 21.04.2008 по 17.07.2015 роки. 
Досліджений розрахунок заборгованості по кредитному договору відповідає фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав вважати його неналежним не вбачається, жодних спростувань його правомірності ОСОБА_1 не приведено.
Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види зв`язності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку. 
Згідно з п.1.2.1. Положення бухгалтерський (фінансовий) облік забезпечує своєчасне й повне відображення всіх операцій банку та надання користувачам інформації про стан активів і зобов`язань, власний капітал, результати фінансової діяльності та їх зміни. На основі даних фінансового обліку складається фінансова звітність.
Пунктом 5.1. Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженою Постановою Національного банку України від 18.06.2003 року № 254 визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку.
Виписки з особових рахунків клієнтів, що є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Виписка по рахунку є доказом на підтвердження позовних вимог позивача за первісним позовом та виконання зобов`язання у повному обсязі за кредитним договором. 
Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. 
Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. 
Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. 
Позивач за первісним позовом свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу за первісним позовом кредит у розмірі, встановленому договором, що підтверджується випискою по особовому рахунку. 
Відповідно до ст.526, 530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк. За умовами ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. 
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно із ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. У відповідності до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. 
У зв`язку із невиконанням умов кредитного договору, на адресу відповідача за первісним позовом направлялась вимога про досудове врегулювання спору. Згідно даної вимоги ПАТ «Альфа-Банк» вимагало протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня отримання цієї вимоги достроково повернути кредит, сплатити нараховані проценти за користування кредитними коштами і нараховані штраф/пеню.
Таким чином, зважаючи на те, що відповідач за первісним позовом порушив умови кредитного договору, у добровільному порядку ухиляється від сплати заборгованості за таким, суд дійшов висновку, що вимоги позивача за первісним позовом про стягення заборгованості за кредитним договором є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. 
Слід зазначити, що у п.5.-6. Розділу № 1 кредитного договору № 800003676 від 21 квітня 2008 року вказано, що позичальника ознайомлено із усіма вимогами, встановленими Законом України "Про захист прав споживачів". 
Розділом № 2 кредитного договору № 800003676 від 21 квітня 2008 року, а саме у п.п.2.1., 10.1. також закріплений факт ознайомлення позичальника із усіма вимогами, встановленими Законом України "Про захист прав споживачів". 
Тобто на час укладення кредитного договору позичальник був обізнаний з основними умовами кредитного договору та вся необхідна інформація йому була надана.
Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. 
Тобто норми статей 203, 215 ЦК України не передбачають серед підстав недійсності договору надання/не надання інформацією перед укладенням договору. 
Жодних зауважень чи застережень від ОСОБА_1 на момент укладання та підписання договору не було. 
Відповідно до пункту 6 статті 11 Закону України "Про захист прав споживача" споживач мав право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору.
Позивач за зустрічним позовом не використав свого права на розірвання договору протягом 14 днів з моменту його укладення. 
Статтею 18 Закону України "Про захист прав споживача" передбачена можливість визнання недійсними лише окремих умов договору, а не цивільно-правового договору в цілому і лише у разі визнання цих положень договору несправедливими. 
Отже, за змістом статей 11, 18 Закону України "Про захист прав споживача" до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. 
Застосування Закону України "Про захист прав споживача" до спорів, які виникають з кредитних правовідносин, можливе в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови отримання кредиту, типи відсоткової ставки, валютні ризики, процедура виконання договору тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають кредитні правовідносини, тому до спорів щодо виконання цього договору цей Закон не може застосовуватись, а застосуванню підлягає спеціальне законодавство в системі кредитування. 
До того ж, суд враховує, що ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів, а з метою ухилення від виконання зобов`язань, є неприпустимим (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 05 вересня 2019 року у справі №638/2304/17). 
Відповідно до положень частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.
Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19). 
Таким чином, судом встановлено, що кредитний договір №800003676 був підписаний сторонами, які досягли згоди з приводу з усіх істотних умов договору: мети, суми та строків кредиту, умов та порядку його видачі та погашення, процентних ставок, порядку оплати за кредит, порядку зміни та припинення дії договору, відповідальності сторін за невиконання або неналежне виконання договору. Вказаний кредитний договір було укладено у письмовій формі сторонами, які мали необхідний обсяг цивільної дієздатності. 
З поданої зустрічної позовної заяви не вбачається жодної з умов, як підстави для визнання кредитного договору недійсним, доказів неукладення спірного кредитного договору суду також не надано, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позовних вимог зустрічного позову відсутні. 
Згідно із ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Таким чином, враховуючи задоволення первісного позову в повному обсязі, з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом підлягають стягненню понесені ним судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 2145,66 гривень.
Керуючись ст.2, 12, 141, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, cуд,-
ВИРІШИВ:
Позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 по стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» код ЄДРПОУ 23494714 заборгованість за кредитним договором №800003676 від 21.04.2008 року в сумі 8432,68 доларів США з яких: 8233,30 доларів США – заборгованість по тілу кредиту, 199,38 доларів США - заборгованість за процентами та пеня у розмірі 23113 гривень 28 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» код ЄДРПОУ 23494714 судовий збір у розмірі 2145 гривень 66 копійок.
У задоволенні зустрічних позовних вимог  ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання кредитного договору недійсни– відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційного скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя        Подобєд О.К