Справа №: 398/1812/26	

провадження №: 2/398/2605/26
РІШЕННЯ
Іменем України 

"29" квітня 2026 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі:
головуючого судді Авраменка О.В.,
з участю секретаря судового засідання Суржик І.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Олександрія в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

В С Т А Н О В И В:

ТОВ «ФК «ЕЙС» звернулось в суд з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №233740261 від 24.01.2021 року у розмірі 36 190,81 грн та судових витрат. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 24.01.2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено договір №233740261, відповідно до якого відповідач отримала кредит на суму 4 000,00 грн, яка в подальшому на підставі додаткових угод була збільшена до 10 000,00 грн, з кінцевою датою повернення 23.02.2021 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,45% в день протягом дисконтного періоду та 1,70% в день після закінчення дисконтного періоду. 28.11.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Договір факторингу №28/1118-01 та додаткові угоди, відповідно до яких до ТОВ «Таліон Плюс» перейшли права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у Реєстрі боржників, зокрема до відповідача за договором №233740261 від 24.01.2021року. 05.08.2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» укладено договір факторингу №05/0820-01, відповідно до якого ТОВ «Таліон Плюс» передає (відступає) ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» приймає належні ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, в тому числі право грошової вимоги до відповідача за договором №233740261 від 24.01.2021 року. 11.07.2025 року між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та ТОВ «ФК «ЕЙС» укладено договір факторингу №11/07/25-Е, відповідно до якого ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЕЙС» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЕЙС» приймає належні ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, в тому числі право грошової вимоги до відповідача за договором №233740261 від 24.01.2021 року. Відповідач тривалий час не виконує свої зобов`язання, у зв`язку з чим, станом на 26.12.2025 року виникла заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 36 190,81 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 9 999,50 грн та заборгованості за нарахованими відсотками за користування кредитом в розмірі 26 191,31 грн.
07.04.2026 року відповідачем до суду подано заперечення на позовну заяву, в якому остання зазначила, що кредитний договір був укладений приблизно п`ять років та з того часу позивач не звертався до суду з відповідним позовом у межах строку позовної давності, який становить три роки, а тому просила застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
Учасники справи, належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.
Представника позивача разом з позовною заявою подав заяву, в якій просив позовні вимоги задовольнити та розглядати справу у його відсутність.
Відповідач в своєму запереченні на позов просила розгляд справи проводити у її відсутність.
Підстав для відкладення розгляду справи, визначених ст. ст. 223 та 240 ЦПК України, судом не встановлено.
Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків.
Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні факти та правовідносини.
Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.
Згідно з ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
За приписами ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»).
24.01.2021 року ОСОБА_1 звернулась до ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» із заявкою на отримання грошових коштів у кредит та була ознайомлена з паспортом споживчого кредиту, який підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
24.01.2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 в електронному вигляді було укладено договір №233740261, який підписано сторонами електронними підписами, в тому числі відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
За умовами кредитного договору кредитодавець зобов`язався надати позичальникові кредит на суму 4 000,00 грн на умовах строковості (до 23.02.2021 року, п. 1.2.), зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом (1,45% в день протягом дисконтного періоду та 1,70% в день після закінчення дисконтного періоду, п. п. 1.4.1 - 1.4.2).
28.01.2021 року та 07.02.2021 року між сторонами укладені додаткові угоди до договору №2337402661 від 24.01.2021 року, які відповідачем також підписані електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Відповідно до додаткових угод було збільшено суму наданого ОСОБА_1 спочатку на 3 000,00 грн, тобто до 7 000,00 грн, а потім знову на 3 000,00 грн, тобто до 10 000,00 грн. Інші умови кредитного договору, в тому числі строк повернення кредиту та відсоткові ставки залишились незмінними.
ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надало кредит відповідачу шляхом перерахування грошових коштів на картковий рахунок відповідача, що підтверджується платіжними дорученнями та інформацією, наданою АТ КБ «ПриватБанк». Зокрема, з інформації банку вбачається, що банківська картка № НОМЕР_1 емітована та видана на ім`я відповідача, 24.01.2021 року, 28.01.2021 року та 07.02.2021 року на зазначену картку зараховано кошти в загальному розмірі 10 000,00 грн. При цьому, номер телефону НОМЕР_2 був на момент укладення кредитного договору фінансовим номером ОСОБА_1 в АТ КБ «ПриватБанк» та саме на зазначений номер телефону ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надіслало відповідачу одноразовий ідентифікатор для підписання останнім кредитного договору.
Факт укладення кредитного договору, додаткових угод до нього та отримання кредиту відповідачем не оспорюється.
28.11.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Договір факторингу №28/1118-01, строк дії якого неодноразово продовжувався додатковими угодами та відповідно до умов яких ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» передало (відступило) ТОВ «Таліон Плюс» за плату, а ТОВ «Таліон Плюс» прийняло належні ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у Реєстрі боржників, укладеними між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» і боржниками. Відповідно до Реєстру боржників № 131 від 27.04.2021 року, ТОВ «Таліон Плюс» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором №233740261 від 24.01.2021року.
05.08.2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» укладено договір факторингу №05/0820-01, відповідно до якого ТОВ «Таліон Плюс» передає (відступає) ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» приймає належні ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників №11 від 31.08.2023 року, ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором №233740261 від 24.01.2021року.
11.07.2025 року між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та ТОВ «ФК «ЕЙС» укладено договір факторингу №11/07/25-Е, відповідно до якого ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЕЙС» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЕЙС» приймає належні ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників від 14.07.2025 року, ТОВ «ФК «ЕЙС» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором №233740261 від 24.01.2021року.
Статтями 12, 13, 81 та 83 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Сторони та інші учасники справи подають докази безпосередньо до суду.
Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги - це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредиторові.
Згідно з ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Заміна осіб у зобов`язанні пов`язана з тим, що попередні учасники зобов`язань вибувають з цих відносин, а їх права та обов`язки переходять до суб`єктів, які їх замінюють.
Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання зобов`язання є належним.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що до позивача, як нового кредитора, перейшло право вимоги до відповідача за договором №233740261 від 24.01.2021року.
За приписами ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612, ст. 629 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).
Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з розрахунками заборгованості та випискою з особового рахунку відповідача, наданими позивачем, взяті на себе зобов`язання за кредитним договором відповідач не виконала, у зв`язку з чим станом на 26.12.2025 року виникла заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 36 190,81 грн, яка складається з: 9 999,50 грн - заборгованість за тілом кредиту; 26 191,31 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом.
Відповідно до п. 1.2 договору кредит надається строком на 30 днів, тобто з 24.01.2021 року до 23.02.2021 року, що є дисконтним періодом та з наданого розрахунку заборгованості вбачається, що за період з 24.01.2021 року до 23.02.2021 року (30 днів) відсотки нараховувались з розрахунку 1,45% в день, з врахуванням збільшення суми кредиту, та за вказаний період становили 3 610,50 грн.
У пункті 1.3 кредитного договору сторони погодили, що встановлений в п. 1.2 договору строк дисконтного періоду може бути продовжений, якщо відповідачем протягом дисконтного періоду буде сплачено всі фактично нараховані проценти. При цьому, кількість днів, на які продовжується дисконтний період, дорівнює 30 днів.
23.02.2021 року, тобто до закінчення дисконтного періоду, відповідачем в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором було сплачено грошові кошти в розмірі 3 611,00 грн, які позивачем зараховані на погашення відсотків за користування кредитом в розмірі 3 610,50 грн та 0,50 грн на погашення тіла кредиту.
У зв`язку зі сплатою відсотків за користування кредитом, відповідно до п. 1.3 кредитного договору, строк кредитування було продовжено на 30 днів, тобто до 25.03.2021 року включно та на підставі п.п. 1.4.2 кредитного договору відсотки за користування кредитом нараховуються в розмірі 1,70% в день.
Відтак , за період з 24.02.2021 року до 25.03.2021 року включно (30 днів) відсотки за користування кредитом становитимуть: 5 099,70 грн (9 999,50 грн (залишок заборгованості за тілом кредиту) х 1,70% / 100% х 30 днів).
При цьому, відповідачем більше в рахунок погашення відсотків за користування кредитом платежів не було здійснено, а тому пролонгації кредитного договору (строку кредитування) не відбулося, оскільки відповідно до п. 1.3. кредитного договору для пролонгації необхідна сплата всіх фактично нарахованих відсотків протягом дисконтного періоду.
Отже, строк дії кредитного договору (строк кредитування) закінчився 25.03.2021 року та доказів продовження строку кредитування після 25.03.2021 року позивачем не надано.
За змістом ст. 1048 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Такі висновки викладені, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі №300/438/18.
В постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно.
Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.
З відомості про щоденні нарахування та погашення з виписки по особовому рахунку, наданих позивачем, вбачається, що нарахування відсотків за користування кредитом здійснювалося і поза межами строку кредитування, тобто після 25.03.2021 року, що є неправомірним.
За таких обставин розмір заборгованості відповідача за відсотками за користування кредитом, нарахованими протягом строку кредитування, визначеного кредитним договором, тобто за період з 24.01.2021 року до 25.03.2021 року включно становить 5 099,70 грн (8 710,20 грн (відсотки за користування кредитом, нараховані за весь період кредитування) - 3 610,50 грн (відсотки сплачені відповідачем 23.02.2021 року). Такі розрахунки співпадають з розрахунками заборгованості відповідача, наданими позивачем, за період з 24.01.2021 року до 25.03.2021 року.
Щодо застосування строку позовної давності, про що просила відповідач, суд зазначає таке.
Відповідно до положень статей 256 - 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до частин 3 та 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
Відтак, такий строк мав розпочатися з 26.03.2021 року, тобто на наступний день після закінчення строку кредитування (25.03.2021 року).
Однак, 30 березня 2020 року був прийнятий Закон України №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким доповнений розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України пунктом 12, який передбачав, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу строки продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02.04.2020 року.
В подальшому Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» №2120-IX від 15.03.2022 року,розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 19, яким було визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257 - 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Закону №3450-IX від 08.11.2023 року редакції зазначеного пункту було змінено на наступну: «У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.».
Законом України «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» №4434-IX від 14.05.2025 року, пункт 19розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України було виключено. Закон набрав чинності 04.09.2025 року.
Відтак, трирічний строк позовної давності, в межах якого позивач може звернутися до суду з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості за договором № 233740261 від 24 січня 2021 року розпочав свій перебіг з 04.09.2025 року.
Оскільки позивач звернувся в суд із позовом 26.03.2026 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності, то відсутні підстави для відмови в позові з цих підстав.
Враховуючи те, що відповідач не виконала передбачені кредитним договором і законом зобов`язання, ні перед первісними кредиторами, ні перед новим кредитором - позивачем, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитним договором, то суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 9 999,50 грн та заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 5 099,70 грн, а всього - 15 099,20 грн.
В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв`язку з безпідставністю нарахування відсотків за користування кредитом після закінчення строку кредитування.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України та абз. 1 п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу, пропорційно до задоволених вимог (41,72%), в розмірі 1 110,75 грн та 2 920,40 грн відповідно.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 76 - 81, 141, 258, 259, 263 - 265, 268ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса місця проживання, зареєстрована у встановленому законом порядку: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» (адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Юрія Поправки, буд. 6, каб. 13, код ЄДРПОУ 42986956) заборгованість за договором №233740261 від 24.01.2021 року станом на 26.12.2025 року в загальному розмірі 15 099 (п`ятнадцять тисяч дев`яносто дев`ять) грн 20 коп, яка складається з: 
9 999,50 грн - заборгованість за тілом кредиту;
5 099,70 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса місця проживання, зареєстрована у встановленому законом порядку: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» (адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Юрія Поправки, буд. 6, каб. 13, код ЄДРПОУ 42986956) судовий збір в розмірі 1 110 (одна тисяча сто десять) грн 75 коп та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 920 (дві тисячі дев`ятсот двадцять) грн 40 коп.
Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне рішення складено 29 квітня 2026 року.

Суддя О.В.Авраменко