УХВАЛА

05 травня 2026 року 
м. Київ

справа №990/159/26
адміністративне провадження № П/990/159/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Єресько Л.О.,
суддів: Радишевської О.Р.,  Жука А.В.,  Смоковича М.І.,  Желєзного І.В., 

перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя, третя особа на стороні відповідача - Друга Дисциплінарна палата Вищої ради правосуддя, про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії -
ВСТАНОВИВ:
04 травня 2026 року до Верховного Суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивачка) до Вищої ради правосуддя (далі - ВРП, відповідач), третя особа на стороні відповідача - Друга Дисциплінарна палата Вищої ради правосуддя (далі - ДДП ВРП), в якій позивачка просить:
- визнати протиправною та скасувати ухвалу ВРП від 27 лютого 2024 року № 567/0/15-24 про зупинення розгляду заяви судді ОСОБА_1 від 02 червня 2023 року про звільнення у відставку;
- визнати протиправною та скасувати ухвалу ДДП ВРП від 26 лютого 2025 року № 342/2дп/15-25 про відкриття щодо судді Господарського суду Херсонської області ОСОБА_1 (відряджена до Господарського суду Одеської області) дисциплінарної справи у зв`язку з наявністю в її діях ознак дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 3 частини першої статті 106 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»;
- визнати протиправним та скасувати рішення ДДП ВРП від 23 квітня 2025 року № 847/2дп/15-25 про притягнення судді Господарського суду Херсонської області ОСОБА_1 (відряджена до Господарського суду Одеської області) до дисциплінарної відповідальності та застосування до неї дисциплінарного стягнення у виді подання про звільнення судді з посади;
- визнати протиправним та скасувати рішення ВРП від 23 грудня 2025 року № 2801/0/15-25 про залишення без змін рішення ДДП ВРП від 23 квітня 2025 року № 847/2дп/15-25 про притягнення судді Господарського суду Херсонської області ОСОБА_1 (відряджена до Господарського суду Одеської області) до дисциплінарної відповідальності;
- визнати протиправним та скасувати рішення ВРП від 27 січня 2026 року № 118/0/15-26 про звільнення з посади судді Господарського суду Херсонської області (відряджена до Господарського суду Одеської області) ОСОБА_1 на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України;
- визнати протиправною та скасувати ухвалу ВРП від 29 січня 2026 року № 134/0/15-26 про залишення без розгляду заяви ОСОБА_1 про звільнення з посади судді Господарського суду Херсонської області (відряджена до Господарського суду Одеської області) у відставку;
- зобов`язати ВРП розглянути заяву ОСОБА_1 про звільнення з посади судді Господарського суду Херсонської області (відряджена до Господарського суду Одеської області) у відставку.
Вирішуючи питання щодо можливості прийняття вказаної позовної заяви до провадження Верховного Суду, Суд виходить з такого.
Відповідно до частин першої та другої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); відповідає позовна заява вимогам, встановленимстаттями 160, 161, 172 цього Кодексу; належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом. Суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі. 
Право особи на доступ до правосуддя гарантоване статтею 55 Основного Закону, положення якого є нормами прямої дії. Відповідно до наведеної статті Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав та свобод і можливість оскаржити до суду рішення, дії та бездіяльність органів державної влади, місцевого самоврядування, громадських об`єднань і посадових осіб.
Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За змістом пунктів 1 та 2 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
Частиною першою статті 5 цього ж Кодексу передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Главою 2 розділу І «Загальні положення» КАС України визначено правила віднесення справ до адміністративної юрисдикції, відповідно до яких КАС України розрізняє предметну, інстанційну та територіальну юрисдикції (підсудність).
Правила виключної підсудності регулюють положення статті 27 КАС України, згідно з частиною третьою якої підсудність окремих категорій адміністративних справ визначається цим Кодексом.
Частиною четвертою статті 22 КАС України передбачений вичерпний перелік справ, які підсудні Верховному Суду як суду першої інстанції, а саме: справи щодо встановлення Центральною виборчою комісією результатів виборів або всеукраїнського референдуму, справи за позовом про дострокове припинення повноважень народного депутата України, а також справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Рахункової палати, ВРП, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, рішень, дій чи бездіяльності органів, які обирають (призначають), звільняють членів ВРП, щодо питань обрання (призначення) на посади членів ВРП, звільнення їх з таких посад, оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів призначення суддів Конституційного Суду України у процесі конкурсного відбору кандидатів на посаду судді Конституційного Суду України, а також Дорадчої групи експертів щодо оцінювання таких кандидатів на посаду судді Конституційного Суду України, бездіяльності Кабінету Міністрів України щодо невнесення до Верховної Ради України законопроекту на виконання (реалізацію) рішення Українського народу про підтримку питання загальнодержавного значення на всеукраїнському референдумі за народною ініціативою.
Особливості провадження у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, ВРП, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, бездіяльності Кабінету Міністрів України визначені у статті 266 КАС України, частиною першою якої передбачено, що правила цієї статті поширюються на розгляд адміністративних справ щодо: законності (крім конституційності) постанов Верховної Ради України, указів і розпоряджень Президента України; законності дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, ВРП, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; законності актів ВРП, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; законності рішень ВРП, ухвалених за результатами розгляду скарг на рішення її Дисциплінарних палат; законності бездіяльності Кабінету Міністрів України щодо невнесення до Верховної Ради України законопроекту на виконання (реалізацію) рішення Українського народу про підтримку питання загальнодержавного значення на всеукраїнському референдумі за народною ініціативою.
Положеннями частин першої та другої статті 266 КАС України визначено, що адміністративні справи, зокрема щодо законності дій чи бездіяльності ВРП, законності актів ВРП, розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження Верховним Судом у складі колегії Касаційного адміністративного суду не менше ніж з п`яти суддів.
Відповідно до частини сьомої цієї статті на рішення ВРП, ухвалене за результатами розгляду скарги на рішення її Дисциплінарної палати, може бути подана скарга до Великої Палати Верховного Суду. Така скарга розглядається за правилами касаційного провадження, встановленими цим Кодексом.
Як убачається зі змісту позовної заяви, ОСОБА_1 об`єднала в одній позовній заяві як вимоги до ВРП, які з урахуванням положень частини четвертої статті 22 КАС України підсудні Верховному Суду як суду першої інстанції, так і позовні вимоги, що не належать до юрисдикції Верховного Суду як суду першої інстанції.
Відповідно до положень частини першої статті 172 КАС України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.
Водночас частиною п`ятою цієї статті передбачено, що не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам.
Пунктом 6 частини четвертої статті 169 КАС України передбачено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, у яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).
Згідно з частиною шостою статті 172 КАС України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи вправі до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання адміністративного судочинства.
Зважаючи на наведене, визначальною умовою для роз`єднання позовних вимог є та обставина, що таке роз`єднання сприятиме виконанню завдання адміністративного судочинства.
Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Системний аналіз наведених положень дає змогу дійти висновку, що суд вправі з власної ініціативи до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог у самостійне провадження для забезпечення виконання завдань адміністративного судочинства, тобто, зокрема, для своєчасного вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Однак таке роз`єднання можливе лише у тому випадку, якщо кожна з виділених вимог може бути предметом розгляду у тому суді, який роз`єднав позовні вимоги, оскільки відповідно до абзацу другого частини шостої статті 172 КАС України розгляд позовних вимог, виділених у самостійне провадження, здійснює суддя, який прийняв рішення про роз`єднання позовних вимог.
КАС України імперативно врегульовує питання підсудності адміністративних справ, установлюючи певні категорії справ, які підлягають розгляду Верховним Судом як судом першої інстанції та не підлягають розгляду іншими адміністративними судами в разі об`єднання у позові вимог, що хоч і пов`язані між собою, але їх розгляд віднесено до підсудності інших адміністративних судів як судів першої інстанції.
Суд зауважує, що згідно з принципом правової визначеності позивач повинен знати наслідки об`єднання ним кількох позовних вимог, щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам, для яких Верховний Суд у такому поєднанні не є судом, встановленим законом.
Оскільки позивачка внаслідок власних помилок і допущених порушень норм процесуального права об`єднала у позовній заяві вимоги, щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам та відсутні законні підстави для роз`єднання Верховним Судом заявлених вимог в окремі провадження, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування положень статті 172 КАС України та наявність правових підстав для повернення цієї позовної заяви особі, яка його подала, на підставі пункту 6 частини четвертої статті 169 КАС України.
Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2019 року у справі № 9901/189/19, від 19 вересня 2019 року у справі № 9901/62/19, від 16 вересня 2020 року у справі № 9901/134/20, від 30 вересня 2020 року у справі № 420/3956/20, від 05 грудня 2024 року у справі № 990/308/24, від 21 липня 2025 року у справі № 990/95/25.
Згідно із частиною восьмою статті 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє позивача права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом, а тому не є обмеженням доступу позивача до правосуддя та забезпечує практичну можливість реалізації його права на судовий захист.
Керуючись статтями 22, 160, 169, 172, 248, 256, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя, третя особа на стороні відповідача - Друга Дисциплінарна палата Вищої ради правосуддя, про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії і додані до неї документи повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати особі, яка її подала.
Апеляційна скарга на ухвалу Верховного Суду може бути подана до Великої Палати Верховного Суду протягом п`ятнадцяти днів із дня її підписання.
Ухвала Верховного Суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала Верховного Суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.

...........................

...........................

...........................

...........................

...........................
Л.О. Єресько
О.Р. Радишевська 
 А.В. Жук 
 М.І. Смокович 
 І.В. Желєзний ,
Судді Верховного Суду