РІШЕННЯ
Іменем України
Справа № 285/2583/26
провадження у справі № 2/0285/1968/26
26 червня 2026 року  м. Звягель

Звягельський міськрайонний суд Житомирської області в складі:
головуючої судді………………..........Літвин О. О.,
секретаря…………………………......Клечковської М. М.,
розглянувши цивільну справу за правилами спрощеного позовного провадження 
без повідомлення сторін
за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс»
до ОСОБА_1 
про стягнення заборгованості, – 
ВСТАНОВИВ:
Наприкінці квітня 2026 року позивач звернувся до суду через систему «Електронний суд» з даним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики №459841 від 20.06.2024 в розмірі 15505 грн.
В обґрунтовування позовних вимог зазначає, що відповідачем у червні 2024 року було укладено зазначений вище договір в електронній формі з товариством з обмеженою відповідальністю «Сіроко Фінанс» (далі за текстом – ТОВ «Сіроко»), відповідно до умов якого фінансова установа надала позичальнику грошові кошти в сумі 5500 грн, які у строк повернуто не було.
В подальшому первісний кредитор відступив право вимоги за цим договором на підставі договору факторингу та позивач набув статусу нового кредитора, у зв`язку з чим просить суд стягнути з відповідача 5000 грн основного боргу та 10505 грн штрафних санкцій, а також витрати на правову допомогу в сумі 6000 грн.

Ухвалою суду від 05.05.2026 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення сторін, заперечення проти чого від них не надійшло. 
У відзиві від 11.05.2026 відповідач не визнана позовні вимоги та поставила під сумнів належність та допустимість поданих позивачем доказів.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд приходить такого висновку.
Відповідно до ст.ст.3, 626-628 ЦК України договір є домовленістю сторін, які є вільними в його укладенні та визначенні умов.
Статтями 1046, 1049 ЦК передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Стаття 1048 ЦК України визначає правову природу процентів як плату за користування позикою (грошима) та встановлює право позикодавця на проценти, договірний характер їх розміру і порядку.
Оскільки договір позики є двостороннім, права та обов`язки виникають у кожної зі сторін. 
Судом установлено, що 20.06.2024 між ТОВ «Сіроко» та ОСОБА_1 укладено договір позики №459841 в електронній формі через вебсайт «MONTO» із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором та з використанням системи BankID НБУ.
За умовами договору позикодавець надав позичальнику позику у розмірі 5500 грн строком на 30 днів зі сплатою процентів за користування позикою у розмірі 1,50% на день (фіксована процентна ставка). 
Позичальник підтвердила ознайомлення з правилами надання позики, інформацією про фінансову послугу, умовами кредитування та порядком нарахування процентів, розміщеними на вебсайті позикодавця.
Договір підписаний ОСОБА_1 електронним підписом з одноразовим ідентифікатором.
Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом оферти та її акцепту в електронній формі і, за умови підписання у порядку, визначеному законом, прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ст.3,12). 
Згідно зі ст.639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, вважається укладеним у письмовій формі. 
Додана до договору таблиця обчислення загальної вартості позики, яка підписана відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, містить розмір суми кредиту, процентну ставку, строк кредитування, відповідальність за порушення умов договору. 
Перед укладенням договору відповідач була вільною в погодженні всіх умов позики, з правилами, порядком погашення ознайомлена. 
Після укладання договору відповідачем отримано 20.06.2024 грошові кошти в сумі 5500 грн, що підтверджується платіжною інструкцією/операцією eb489b17-c2ec-45a9-a434-9f363f29ec71 товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінекспрес».
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст.204 ЦК України). 
За змістом ст.ст.634, 638 ЦК України договір позики може бути укладений як договір приєднання шляхом приєднання позичальника до визначених позикодавцем умов, а договір є укладеним у разі досягнення сторонами згоди щодо його істотних умов. 
Укладення договорів позики в електронній формі відповідає вимогам законодавства України, а зобов`язання за таким договором є обов`язковими для виконання сторонами.
Отже, між ТОВ «Сіроко» та ОСОБА_1 правовідносини виникли внаслідок приєднання однієї сторони до умов іншої. Із запропонованими умовами остання ознайомилася, погодилася та не сприймала їх, як невигідні для себе. 
Спірний договір укладено в електронному вигляді з використанням електронного підпису, що відповідає вимогам ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні договору сторони досягли згоди щодо всіх його істотних умов та у них, відповідно до приписів ст.11 ЦК України, виникли права та обов`язки, які витікають із договору.
При цьому, без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету договір позики не був б укладений. 
Закон України «Про захист прав споживачів» покладає обов`язок на позичальника бути відповідальним та добросовісним при укладенні договору та вчиняти відповідні дії з метою повного з`ясування умов кредитування. 
Відповідачем самостійно обрано пропозицію фінансової установи щодо надання коштів у позику, свідомо погоджено її умови, підтверджено їх акцепт шляхом вчинення передбачених електронних дій та отримано грошові кошти. З огляду на це, покладення на відповідача обов`язку виконати взяті на себе зобов`язання відповідає принципу відповідальності сторони за власні рішення у межах свободи договору. 
Суд звертає увагу, що відповідач не була звільнена від обов`язку бути добросовісною при укладенні договору позики з ТОВ «Сіроко», що означає повне з`ясування нею його умов до підписання і відповідно до отримання грошових коштів, а не навпаки. Натомість ОСОБА_1 погодилася на умови договору, підписавши його зміст без будь-яких застережень. 
Незгода позичальника з умовами та особливостями кредитування, за відсутності зауважень щодо змісту та умов кредитного договору під час його укладення, не є підставою для визнання умов договору такими, що не підлягають виконанню під час вирішення спору про стягнення заборгованості за цим договором, оскільки суперечать принципам цивільного законодавства (постанова Верховного Суду від 12.04.2022 по справі №756/6038/20).
У ст.629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право –  обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. 
Оскільки позикодавець ТОВ «Сіроко» та позичальник ОСОБА_1 у цій справі досягли домовленості згідно з положеннями чинного на момент укладання договору позики ЦК України та уклали його, у якому передбачені певні умови, то вони підлягають виконанню.
Таким чином, позивачем надано суду належні та допустимі докази укладення між ТОВ «Сіроко» та відповідачем договору позики та отриманням останньою грошових коштів. Також ним доведено факт неналежного виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань.
Згідно зі ст.ст.12, 78, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які посилається, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідач не надала суду докази, які б спростовували факт надання позики в розмірі, визначеному договором. Її незгода із наявним у справі розрахунком заборгованості не позбавляла її можливості, на підтвердження своїх доводів, надати свій «контррозрахунок». 
Цивільне законодавство передбачає заміну кредитора в будь-якому зобов`язанні. 
Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (ст.512 ЦК України). Відступлення права вимоги відбувається на підставі правочину, зокрема, внаслідок укладення договору купівлі-продажу чи міни; дарування; факторингу. 
29.11.2024 між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «Сіроко» укладено договір факторингу №29112024, за яким позивач набув право грошової вимоги ТОВ «Сіроко» до боржників, вказаних у Реєстрі прав вимог. Відповідно до витягу з останнього загальна сума заборгованості ОСОБА_1  за договором №459841 від 20.06.2024 становить 15505 грн, яка складається із заборгованості по тілу в сумі 5000 грн та заборгованості за пенею в сумі 10505 грн. Така ж сума заборгованості зазначена і в розрахунку первісного позикодавця.
Отже, позивач набув статусу нового кредитора та право вимоги до відповідача за спірним договором.
У погоджений сторонами строк повернення позики грошові кошти повернуто не було.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК). За правилами ст.ст.525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, зобов`язання має виконуватись відповідно до умов договору та вимог закону. 
Саме по собі посилання у відзиві на недопустимість чи неналежність доказів без наведення конкретних обставин, які б свідчили про порушення порядку їх отримання, оформлення чи подання, а також без подання відповідних доказів, не може бути підставою для відхилення таких доказів судом. Доказів на спростування презумпції правомірності укладеного договору відповідачем не було надано, не спростована правильність проведеного позивачем розрахунку, будь-яких клопотань на його спростування не заявлено, як і не було надано власного розрахунку. 
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що наданими позивачем доказами підтверджується обґрунтованість заявлених вимог в частині тіла позики на суму 5000 грн. 
Разом з тим, обов`язку відповідача сплачувати позивачу 10505 грн штрафних санкцій судом не встановлено, оскільки вказане прямо суперечить вимогам п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України щодо заборони стягнення неустойки (штрафу, пені) у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування. 
Верховний Суд у постанові від 21.04.2025 у справі №727/1788/23 зазначав, що законодавцем звільнено позичальників від відповідальності, визначеної ст.625 ЦК України, а також неустойки (штрафу, пені) та від інших платежів за прострочення виконання зобов?язань за договором, які були нараховані у період дії в Україні воєнного стану.
Таким чином, відповідач в силу закону звільнена від відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання, а тому вимоги позивача в цій частині не підлягають задоволенню. 
Відтак, суд приходить висновку про часткове задоволення позову.
У силу приписів ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають відшкодуванню понесені судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог, які складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ст.133 ЦПК України). До останніх належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Позивачем заявлено до відшкодування витрати на правничу допомогу в сумі 6000 грн, на підтвердження чого надано договір про надання правової допомоги від 02.02.2026, додаткова угода до нього та опис виконаних робіт.
Як передбачено ч.ч.4,5 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 
Суд звертає увагу, що витрати на професійну правничу допомогу повинні відповідати критерію необхідності – чи було їх вчинення обов`язковим, і чи доцільним було їх виконання – чи вплинули вони на перебіг розгляду справи. Розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову та предмету спору, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Предметом спору в дані справі є стягнення заборгованості за договором.
На теперішній час судова практика розгляду даної категорії справ є поширеною. Її вивчення, аналіз обставин справи та складання процесуальних документів, на думку суду, за наявності звичайної професійної підготовки в галузі права, об`єктивно не вимагає витрачання значного часу та зусиль адвоката.
Розподіляючи витрати, понесені заявником на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку про те, що наявні в матеріалах справи та надані суду документи є підставою для часткового відшкодування судом витрат на правничу допомогу з іншої сторони, адже цей розмір не є доведений, необхідним та не відповідає критерію розумної необхідності таких витрат.
Відтак, з урахуванням принципу співмірності та розумності судових витрат, складності справи, ціни позову, критерію реальності адвокатських витрат, необхідних процесуальних дій сторони та часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, часткове задоволення вимог, а також критерію розумності їхнього розміру, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 2000 грн, що буде відповідати принципу співмірності, виваженості та розумності.
При подачі позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2662,40 грн. Оскільки судом задоволено позовні вимоги частково, тому пропорційно задоволених вимог слід стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 859 грн.
Керуючись статтями 76-81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, – 
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), 
на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (ЄДРПОУ 42649746),
заборгованість за договором позики №459841 від 20.06.2024 в розмірі 5000 грн та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 859 грн і 2000 грн витрат на професійну правничу допомогу.? 
В іншій частині позовних вимог відмовити. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку оскарження, рішення набирає законної сили за результатом апеляційного провадження.
Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги на нього безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. 

Головуюча суддя      О. О. Літвин