Справа № 627/1297/24 
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.05.2026	с-ще Краснокутськ	

Краснокутський районний суд Харківської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника обвинуваченого – адвоката ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в с-щі Краснокутську кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12024221010000399 від 27.07.2024 за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Козіївка Краснокутського району Харківської області, громадянина України, українця, з неповною середньою освітою, одруженого, працюючого вантажником у АТ «Богодухівський м`ясокомбінат», на утриманні неповнолітніх дітей не маючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ст. 336 КК України –
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 станом на 18.07.2024 перебуває на обліку, військовозобов`язаний в четвертому ІНФОРМАЦІЯ_2 та зарахований в запас на посаду «експлуатація та ремонт автомобільної техніки та її аналогів».
Відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 13.05.1999, Указу Президента України N?69/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України від 03.03.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію», а також Указу Президента України N?64/2022 від 24.02.2022, з 24 лютого 2022 року на території України оголошено воєнний стан та загальну мобілізацію.
Також, згідно з Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» N?271/2024 від 06.05.2024 строк дії воєнного стану в Україні з 14 травня 2024 року продовжено строком на 90 діб та Указу Президента України від 6 травня 2024 року «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» N? 272/2024 строк проведення загальної мобілізації з 14 травня 2024 року продовжено строком на 90 діб.
Після обстеження та медичного огляду ОСОБА_4 17.07.2024, в медичному закладі комунального некомерційного підприємства «Краснокутська центральна лікарня», визначено ступень придатності до військової служби, як «Придатний до військової служби» та сформовано довідку військово-лікарської комісії N?80/14, в якій зазначено діагноз «здоровий».
Після вивчення особистих облікових даних ОСОБА_4 та встановлення, що він є військовозобов`язаним, придатним до несення військової служби та підлягає призову за мобілізацією, 18.07.2024 о 12:47 начальником відділення обліку мобілізаційної роботи - заступником начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , майором ОСОБА_6 рядовому запасу ОСОБА_4 було доведено вимогу щодо виклику до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 17 год. 00 хв. 18 липня 2024 року для призову на військову службу під час мобілізації та направлення до місця проходження військової служби до команди НОМЕР_1 та повідомлено про кримінальну відповідальність, передбачену ст. 336 КК України.
Після доведення вимог законодавства України з питань оборони та мобілізації, а також відповідальність за порушення правил військового обліку та ухилення від призову за мобілізацією гр. ОСОБА_4 , 18.07.2024 о 12:47, відмовився від отримання та підписання повістки на відправку у присутності посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_2 .
У зв`язку з викладеним вище, 18.07.2024 посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до Указу Президента України від 06.05.2024 року N?272/2024 «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» був складений акт N? 1 про те, що військовозобов`язаний рядовий запасу ОСОБА_4 відмовився отримати повістку на відправку у вказаний час та дату, відповідно до доведеної вимоги та розписуватись в отриманні.
Гр. ОСОБА_4 будучи військовозобов`язаним (військовий квиток НОМЕР_2 виданий ІНФОРМАЦІЯ_4 ) і придатним до військової служби, діючи умисно, усвідомлюючи свої дії, з метою ухилення від призову у зв`язку з оголошенням загальної мобілізації та призовом на військову службу у Збройні Сили України по мобілізації, не маючи права на відстрочку, без поважних на це причин, безпідставно не прибув 18.07.2024 о 17:00 до ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу під час мобілізації для подальшого направлення до місця проходження військової служби до команди НОМЕР_1 .
Після чого, 18.07.2024 посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_2 був складений акт N?2 про те, що військовозобов`язаний рядовий запасу ОСОБА_4 не прибув у доведений час та дату для відправки до команди НОМЕР_1 за призовом під час мобілізації відповідно до Указу Президента України від 06.05.2024 року N?272/2024 «Про продовження строку проведення загальної мобілізації».
Враховуючи викладене вище, військовозобов`язаний рядовий запасу ОСОБА_4 порушив порядок комплектування Збройних Сил України та вимоги:
1) ст. 65 Конституції України, де зазначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України;
2) ст. 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", де зазначено, що громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, зобов`язані:
прибувати за викликом РТЦК та СП для призову на військову службу; 
проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військової обов`язок у запасі;
3) п. 3 ч. 1 ст. 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", де зазначено під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки). 
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому правопорушення не визнав. Пояснив суду, що до 2018 року, оскільки він перебував на обліку у лікаря психіатра з діагнозом: легка розумова відсталість, то рішенням ВЛК на підставі ст. 19б він був знятий, але не виключений з військового обліку.
Приблизно у квітні 2024 року він з`явився за повісткою до ІНФОРМАЦІЯ_5 , де йому видали направлення на проходження військово-лікарської комісії (далі ВЛК). Під час проходження ВЛК 17.07.2024 з переліку лікарів його оглянув лише хірург, а за окуліста підпис у бланку проставила медична сестра, оскільки лікаря офтальмолога того дня у лікарні не було. Зі змістом висновку ВЛК він ознайомлений не був. 
Після проходження ВЛК ОСОБА_4 18.07.2024 прийшов до ІНФОРМАЦІЯ_6 та приніс висновок ВЛК. Начальник четвертого відділу запросив його до свого кабінету та повідомив, що вручає йому бойову повістку, оскільки ОСОБА_4 відповідно до висновку ВЛК є придатним до проходження військової служби, підстави для відстрочки відсутні, та ОСОБА_4 має з`явитися цього ж дня: 18.07.2024 о 17.00 до відділу для відправки його на військову службу. Проте, ОСОБА_4 відмовився отримати бойову повістку. Відмову в отриманні бойової повістки ОСОБА_4 мотивував його незгодою з висновком ВЛК та тим, що на час вручення йому бойової повістки він не перебував на військовому обліку. Про наслідки відмови від отримання обвинуваченим бойової повістки у вигляді кримінальної відповідальності працівники РТЦК повідомили останньому.
Через декілька хвилин ОСОБА_4 запросили в кабінет секретаря, де були присутні начальник ІНФОРМАЦІЯ_6 , секретар та ще якась особа, де під відеофіксацію обвинуваченому було запропоновано підтвердити відмову в отриманні бойової повістки, що він і зробив. Потім секретар попросила ОСОБА_4 надати його військовий квиток. Він передав секретарю військовий квиток у якому були відсутні відомості про те, що він стоїть на військовому обліку. Обвинуваченому було запропоновано заповнити заяву про відмову від отримання бойової повістки, після чого обіцяли його відпустити. Зазначив, що працівники РТЦК змусили його обманним шляхом скласти заяву про взяття його на військовий облік. Крім того, на його прохання не повернули йому військовий квиток, та здійснювали відносно нього психологічний тиск: залякували штрафом та в`язницею. Військовий квиток обвинуваченому повернули лише через декілька місяців на його численні письмові заяви. У квитку датою постановлення ОСОБА_4 на облік значилося 18.07.2024. Обвинувачений не згоден з тим, що його було поставлено на військовий облік, мотивуючи незгоду тим, що він раніше перебував на обліку у психіатра. Проте зазначив, що в період з 2018 по квітень 2024 за медичною допомогою та консультацією до будь-яких спеціалістів, у тому числі і до окуліста та психіатра він не звертався. Зауважив, що згодом після проходження ВЛК звернувся до лікаря офтальмолога, яка констатувала наявність у нього хвороб очей. 26.11.2024 стосовно ОСОБА_4 було проведено амбулаторну судово-психіатричну експертизу, у висновку якої зазначено, що легка розумова відсталість не знайшла свого клінічного підтвердження.
Зазначив, що вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні за ст. 336 КК України не визнає, оскільки закон не порушував, дії працівників ІНФОРМАЦІЯ_6 вважає незаконними. 
Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини у вчиненні даного кримінального правопорушення, на переконання суду його вина доведена доказами і ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному з`ясуванні всіх обставин справи в їх сукупності.
Так, допитана в судовому засіданні у якості свідка провідний спеціаліст ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 повідомила суду, що ОСОБА_4 перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних осіб, підстав для його виключення немає. За результатами ВЛК він визнаний придатним до військової служби. 18.07.2024 о 12:47 працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 в кабінеті свідка в її присутності та в присутності начальника четвертого відділу ОСОБА_8 , працівника відділу ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_4 на ім`я останнього було виписано повістку для відправки для проходження ним військової служби на 17:00 год. 18.07.2024 від отримання і поставлення підпису в якій він відмовився, про що 18.04.2024 посадовими особами відділу ( ОСОБА_6 , ОСОБА_9 та свідком ОСОБА_7 ) було складено акт №1. Під час цього здійснювалася відео фіксація на особистий мобільний телефон заступника начальника четвертого відділу ОСОБА_6 . Свідок зазначила, що ОСОБА_4 було попереджено про кримінальну відповідальність за ст. 336 КК України. Оскільки, ОСОБА_4 не прибув о 17:00 год. 18.07.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_6 , посадовими особами відділу ( ОСОБА_6 , ОСОБА_9 та свідком ОСОБА_7 ) було складено відповідний акт №2. Свідок ОСОБА_7 зазначила, що в її обов`язки входить проведення процедури постановки осіб на військовий облік, проте хто саме ставив на військовий облік ОСОБА_4 їй не відомо, оскільки вона цього не робила. При цьому зазначила, що якщо обвинувачений проходив ВЛК, то він вже стояв на військовому обліку. Свідок підтвердила, що не примушувала ОСОБА_4 складати заяву про взяття його на військовий облік. 
Допитаний в судовому засіданні в якості свідка оператор відділення рекрутингу та комплектування ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 , повідомив суду, що 18 липня 2024 року він був викликаний начальником четвертого відділу Богодухівського РТЦК ОСОБА_8 з метою засвідчити факт відмови гр. ОСОБА_4 від призову. Це відбувалося в одному з кабінетів ІНФОРМАЦІЯ_6 в присутності свідка, начальника четвертого відділу ОСОБА_8 , працівника відділу ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_4 , крім них начебто був присутній ще і заступник начальника четвертого відділу ОСОБА_6 . Під час цього кимось із присутніх працівників здійснювалася відео фіксація на мобільний телефон, ким точно не пам`ятає. Свідок ОСОБА_9 підтвердив, що ОСОБА_4 вручалася бойова повістка на відправку та його було попереджено про кримінальну відповідальність за відмову від її отримання. ОСОБА_4 відмовився від отримання бойової повістки обґрунтовуючи її тим, що на військовому обліку він не перебуває та, що за станом здоров`я він не підлягає мобілізації під час особливого періоду, зауважував, що у висновку ВЛК не зазначено про наявні у нього проблеми зі здоров`ям, проте наміру щодо оскарження висновку ВЛК не висловлював. Де знаходився того дня військовий квиток ОСОБА_4 свідок ОСОБА_9 не пам`ятає.
Допитаною в судовому засіданні в якості свідка донька обвинуваченого ОСОБА_10 пояснила суду, що 18.07.2024 разом з матір`ю та батьком ОСОБА_4 пішла до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Батько один зайшов у приміщення РТЦК, маючи при собі висновок ВЛК та паспорт громадянина України. Свій військовий квиток батько залишив матері свідка, з якою та залишилися чекати ОСОБА_4 біля будівлі ІНФОРМАЦІЯ_6 . Години дві потому батько в супроводі працівника РТЦК вийшов до неї з матір`ю та повідомив, що відмовився від отримання бойової повістки, та взявши у матері його військовий квиток, повернувся назад у приміщення четвертого відділу. Повернувся ОСОБА_4 вже без військового квитка, та повідомив, що військовий квиток йому не повернули та сказали, що отримає його через 5 років як відбуде покарання. Врешті квиток батькові було повернуто лише у листопаді 2024 на його неодноразові письмові звернення до відділу. Зауважила, що повістка з четвертого відділу прийшла до Козіївської сільради, в ній було зазначено, що батька викликають для проходження ВЛК з метою оновлення даних, а не з метою його мобілізації. Вважає, що працівники четвертого відділу Богодухівського РТЦК обманним шляхом змусили батька скласти заяву про взяття його на військовий облік у той час як є не логічним той факт, що людина, яка відмовилася від отримання бойової повістки, сама складає заяву про постановлення її на військовий облік. Свідок зауважила, що її батько з 18 років перебував на обліку у психіатричній лікарні і з цієї підстави не служив в армії. Чи перебував ОСОБА_4 на обліку у психіатричній лікарні станом на 17.07.2024 свідку не відомо. Перед проходженням ВЛК батько до лікарів за медичною допомогою не звертався, оскільки він їх не признає. ВЛК ОСОБА_4 проходив з дружиною, оскільки він погано бачить, донька з ними присутня не була.
Від допиту свідка ОСОБА_6 прокурор в судовому засіданні відмовився та його відмова прийнята судом.
Вказані показання свідків є логічними, послідовними, не містять суперечностей, узгоджуються між собою, підтверджують обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, у зв`язку з чим суд визнає їх належними та допустимими доказами вчинення ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Також, вина ОСОБА_4 підтверджується наступними письмовими доказами, а саме: 
- копією паспорта серії НОМЕР_3 виданого на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до якого останній народився у селі Козіївка Краснокутського району Харківської області, та є громадянином України (КП, а.с.12);
-копією облікової картки до довідки військового квитка серії НОМЕР_2 від 06.02.1991, якою підтверджено перебування ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_6 з 18.07.2024 та зарахований в запас на посаду «експлуатація та ремонт автомобільної техніки та її аналогів» (КП, а.с.6);
-копією військового квитка серії НОМЕР_2 від 06.02.1991 виданий ІНФОРМАЦІЯ_7 відповідно до якого ОСОБА_4 18.07.2024 було взято на військовий облік військовозобов`язаних (КП, а.с.10-11);
-довідкою військово-лікарської комісії № 80/14, якою підтверджено проходження ОСОБА_4 огляду військово-лікарською комісією 17.07.2024 року, за результатами якого на підставі графи ІІ Розкладу хвороб, графи ТДВ ОСОБА_4 був визнаний придатним до військової служби (КП, а.с.9);
-аркушем доведення вимог законодавства України з питань оборони, в тому числі і попередження про кримінальну відповідальність громадян за порушення правил військового обліку та ухилення від призову за мобілізацією за ст. 336 КК України, зі змістом якого ОСОБА_4 ознайомився та проставив в ньому свій підпис від 18.07.2024 (КП, а.с.5);
-актом №1 від 18.07.2024, який підтверджує відмову ОСОБА_4 проставити свій підпис та отримати повістку для призову на військову службу під час мобілізації та проходження військової служби до команди НОМЕР_1 на 17.00 год. 18.07.2024, що засвідчено підписами посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 (КП, а.с.7);
-розпискою від 18.07.2024 про вручення ОСОБА_4 повістки на відправку до команди № НОМЕР_1 на 17.00 год. 18.07.2024, яку складено начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_11 , та в якій в графі «підпис військовозобов`язаного» відсутній підпис ОСОБА_4 (КП, а.с.4);
-актом №2 від 18.07.2024, який підтверджує факт того, що 18.07.2024 о 17.00 год. ОСОБА_4 не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 для відправки до команди НОМЕР_1 на військову службу за призовом під час мобілізації, що засвідчено підписами посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 (КП, а.с.8);
-оригіналом повідомлення про кримінальне правопорушення від 26.07.2024 року № 2557 від начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_12 , щодо вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України (КП, а.с.3);
-витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 29.07.2024 у кримінальному провадженні № 12024221010000399 від 27.07.2024, зі змісту якого вбачається, що 26.07.2024 до СПД №1 Богодухівського РВП ГУ НП в Харківській області надійшло повідомлення від начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_13 про те, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , ухиляється від призову на військову службу під час мобілізації (КП, а.с.1);
-постановою про зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису від 07.08.2024, відповідно до якої було зобов`язано власника мобільного телефону марки SAMSUNG моделі GALAXY S23ULTRA, GALAXY S23 ULTRA, IMEI 1: НОМЕР_4 та IMEI 2: НОМЕР_5 , який відповідно до технічних характеристик має функції відео перегляду в особі ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , здійснити копіювання відеозапису (КП, а.с.33-34);
-протоколом про зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису від 07.08.2024, відповідно до якого з мобільного телефону марки SAMSUNG моделі GALAXY S23ULTRA, який належить власнику ОСОБА_6 , було здійснено копіювання фото та відеозапису, яке містить відомості, щодо відмови ОСОБА_4 від проходження військової служби за призовом під час мобілізації та направлення до місця проходження військової служби – команди НОМЕР_1 . Зазначене відео скопійовано на флеш носій Kingston miscro SD 32 gb, який поміщений до паперового конверту (КП, а.с.35-36);
-постановою про визнання речових доказів та передання їх на зберігання від 07.08.2024, відповідно до якого флеш носій Kingston miscro SD 32 gb, на якому мається відеозапис, визнано речовим доказом в кримінальному провадженні № 12024221010000399 від 27.07.2024 (КП, а.с.37);
-відеозаписом, який міститься на флеш носії Kingston miscro SD 32 gb, на якому зафіксовано відмову ОСОБА_4 від проходження військової служби за призовом під час мобілізації та направлення до місця проходження військової служби – команди НОМЕР_1 на 18.07.2024 о 17.00 год. (КП, а.с.38);
-відповіддю заступника генерального директора КНП ХОР «Обласна клінічна психіатрична лікарня №3» від 08.08.2024 на запит слідчого щодо питання чи перебуває на обліку в лікаря-психіатра ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з якої вбачається, що останній звертався в поліклінічне відділення у 2000 році з приводу отримання довідки про проходження обов`язкових, попереднього та періодичного психіатричних оглядів, та 11.06.2024 по лінії РТЦК та СП, було видане направлення на стаціонарне обстеження в КНП ХОР «ОКПЛ №3» (КП, а.с.32);
-довідкою КНП «Краснокутська районна лікарня» Краснокутської селищної ради, якою підтверджено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на обліку у психіатричному кабінеті не перебуває (КП, а.с.22);
-висновком судово-психіатричного експерта №819 від 26.11.2024 відповідно до якого ОСОБА_4 на теперішній час хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки не виявляє. У період часу, якому відповідає правопорушення, ОСОБА_4 перебував поза хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки; міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_4 на теперішній час, відповідно до свого психічного стану, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує (КП, а.с.67-69).
Аналізуючи доводи та заперечення сторони захисту щодо висунутого обвинувачення, зокрема заяви обвинуваченого ОСОБА_4 про те, що він відмовився від отримання бойової повістки, оскільки був незгодний із висновком ВЛК через наявність у нього хвороби за наявності якої він, на його думку, не може бути призваний на військову службу, про що надав пояснення, та виписки з різнопрофільних лікувальних установ, у сукупності із наведеними вище доказами, належність і допустимість, а також суть і значення наданих стороною обвинувачення доказів, зокрема даних довідки ВЛК № 80/14 від 17 липня 2024 року, згідно із якими, ОСОБА_4 визнаний придатним до військової служби, суд вважає їх неспроможними, оскільки ступінь придатності обвинуваченого до військової служби «придатний до військової служби», визначена військово-лікарською комісією.
Крім того, факт, перебування обвинуваченого на обліку у психіатричному кабінеті спростовується довідкою з КНП «Краснокутська районна лікарня», яка свідчить, що обвинувачений у них на обліку не перебуває; висновок судово-психіатричного експерта №819 від 26.11.2024 в свою чергу підтверджує, що ОСОБА_4 ні на час вчинення кримінального правопорушення, ні станом на тепер порушень та захворювань психічної діяльності не має.
Крім того, є неспроможними і твердження сторони захисту щодо того, що працівниками ІНФОРМАЦІЯ_6 порушено порядок постановки обвинуваченого ОСОБА_4 на військовий облік, а саме: той факт, що спочатку обвинувачений пройшов ВЛК (17.07.2024), а лише наступного дня його було поставлено на військовий облік. Проте суд вважає, такі дії працівників РТЦК цілком логічними, оскільки, ОСОБА_4 , який раніше був знятий з військового обліку, після численних змін у законодавстві щодо поновлення постановки на військовий облік осіб, які були зняті з військового обліку, мав спочатку пройти ВЛК задля вирішення питання чи придатний він до військової служби і лише після цього вирішувалося питання щодо наявності підстав для постановки його на облік.
Отже, судом встановлено, що ОСОБА_4 , будучи військовозобов`язаним, за станом здоров`я придатним для проходження військової служби під час мобілізації, не маючи правових підстав для відстрочки від призову на військову службу під час загальної мобілізації, 18 липня 2024 року, за наведених вище обставин, ухилився від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, тоді як обвинувачений згідно із доданими стороною захисту довідками з медичних установ звертався за медичною допомогою лише у період з грудня 2024 року, тобто вже після реєстрації кримінального провадження, а відтак цей факт не стосується події, що мала місце 17.07.2024 року щодо проходження ОСОБА_4 військово-лікарської комісії, вручення останньому бойової повістки, за якою він у визначені день та час (18.07.2024 о 17:00) до ІНФОРМАЦІЯ_6 , для проходження військової служби, не прибув.
Суд також зазначає, що незгода з висновком ВЛК є лише суб`єктивним переконанням особи, в даному випадку обвинуваченого ОСОБА_4 , у своїй непридатності до військової служби, яка не припиняє дію офіційного медичного висновку та не звільняє від конституційного обов`язку по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.
Також суд зазначає, що протягом досудового слідства у даному кримінальному провадженні та його судового розгляду, стороною захисту не надано жодного документу на підтвердження наявності у обвинуваченого такого захворювання, яке може бути підставою для визнання особи непридатною до військової служби, як то не містять матеріали справи і відомостей про перебування його на обліку у лікарі психіатра чи про наявність у нього інвалідності.
Крім того, суд враховує й те, що ОСОБА_4 , будучи обізнаним із висновком військово-лікарської комісії від 17.07.2024 року, який на думку обвинуваченого не відповідає стану його здоров`я, мав право звернутися до вищестоящої військово-лікарської комісії (обласного, регіонального та центрального рівнів) для перегляду відповідного висновку. Проте, обвинувачений цим правом не скористався, хоча з моменту проведення огляду до повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення пройшло більше трьох місяців. У той же час судовий контроль за рішенням ВЛК здійснюється в межах компетенції адміністративних судів, а не судів загальної юрисдикції.
Разом із цим обвинувачений під час судового розгляду посилаючись на незадовільний стан здоров`я, визнав, що систематичного лікування не отримував та не вживав заходів щодо документування станів здоров`я, які є перешкодою для призову на військову службу під час мобілізації.
Також не заслуговують на увагу і доводи сторони захисту та свідка ОСОБА_10 щодо психологічного тиску на обвинуваченого ОСОБА_4 , які за твердженнями останніх мали місце з боку працівників РТЦК, оскільки матеріали справи не містять доказів звернення ОСОБА_4 до відповідних правоохоронних органів з відповідною заявою, про що зазначив і сам обвинувачений під час судового розгляду.
Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Приписами ст. 85 КПК України встановлено, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Частиною 1 ст. 86 КПК України встановлено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.
Досліджені судом докази у кримінальному провадженні є достовірними та об`єктивними, адже вони отримані у передбачений кримінальним процесуальним законом спосіб, узгоджуються один з одним, відносні, допустимі та достатні, у зв`язку з чим суд вважає за можливе прийняти їх. Зазначені докази підтверджують вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 інкримінованого кримінального правопорушення, відтак, його дії суд кваліфікує за ст. 336 КК України, а саме: ухилення від призову на військову службу під час мобілізації.
Диспозицією ст. 336 КК передбачено відповідальність за ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
За приписами ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації громадяни (військовозобов`язані та резервісти) зобов`язані з`явитися на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях (п. 1 ч. 3 цієї статті). У разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк (абз. 3 ч. 3 цієї статті).
Поважними причинами неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій (державної та комунальної форм власності), визнаються: - перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина, воєнні дії на відповідній території та їх наслідки або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк; - смерть його близького родича (батьків, дружини (чоловіка), дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича його дружини (чоловіка) (абз. 7 ч. 3 цієї статті).
Об`єкт правопорушення в широкому розумінні є суспільні відносини у сфері переведення економіки, діяльності органів влади, самоврядування, інших сфер і галузей країни на функціонування у період воєнного стану, а Збройних Сил України та інших воєнізованих формувань на організацію і штати воєнного часу. У більш вузькому розумінні це передбачений законом порядок підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших формувань на рівні, що забезпечує вимоги національної безпеки.
Об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК, проявляється в ухиленні від призову на військову службу шляхом дії або так званої змішаної бездіяльності (ухилення від виконання певного обов`язку вчинюється шляхом вчинення певних дій). Ухилення від призову за мобілізацією у формі бездіяльності полягає у неявці до місця, визначеного у повістці або наказі військового комісара, зокрема до військового комісаріату для відправлення до військової частини. Злочин є закінченим з моменту неявки військовозобов`язаного до такого місця.
Суб`єктом злочину є громадяни України (або іншої країни) чоловічої або жіночої статі - військовозобов`язані, які підлягають мобілізації, резервісти.
Суб`єктивна сторона вказаного кримінального правопорушення характеризується прямим умислом, тобто коли військовозобов`язаний усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння (дії чи бездіяльності), передбачав його суспільно небезпечні наслідки і бажав їх настання.
Отже, дії особи матимуть склад злочину, передбаченого ст. 336 КК, у разі якщо вона під час мобілізації на особливий період, отримавши повістку про виклик до ТЦК та СП, без визначених законом поважних причин, не з`явилася у зазначені у цій повістці місце та строк до збірного пункту ТЦК та СП для відправлення до військової частини.
З огляду на викладене та з урахуванням досліджених судом доказів, які доводять без будь-яких сумнівів, що обвинувачений ОСОБА_4 був повідомлений начальником ІНФОРМАЦІЯ_6 про необхідність з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_6 саме на 17.00 год. 18.07.2024 для відправлення до військової частини НОМЕР_1 , але умисно, будучи придатним за станом здоров`я для проходження військової служби, та не маючи правових підстав на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, без поважних причин не прибув у визначений у повістці день та час до РТЦК та СП, тобто своїми діями ухилився від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Поведінка обвинуваченого, беззаперечно свідчить про спрямованість його умислу на ухилення від призову.
Аналізуючи викладене, суд доходить висновку, що вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю доведена під час судового розгляду. 
Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_4 суд зазначає наступне.
За приписами ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Судом враховуються вимоги ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
Згідно із загальними засадами призначення покарання, що регламентовані статтею 65 КК України, з урахуванням приписів пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» з наступними її змінами, суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною 2 статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.
Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, судом не встановлено.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Перевіркою матеріалів кримінального провадження та матеріалами судової справи встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 , офіційно працевлаштований, одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, має ряд захворювань та перебуває на диспансерному обліку з діагнозом: гіпертонічна хвороба ІІ ст. 2 ступеню ризик 2, згідно з висновком досудової доповіді ймовірність вчинення ОСОБА_4 повторного правопорушення є середньою, ризик небезпеки для суспільства середній.
Суд враховує підвищену суспільну небезпечність вчиненого кримінального правопорушення, яке хоча є і нетяжким злочином, але вчинення якого полягає у відмові від захисту Батьківщини, та може призвести до підриву військової дисципліни, розлагодженості дій, спрямованих на захист суверенітету держави, що в умовах воєнного стану є неприпустимою.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. В умовах збройної агресії з боку іншої держави захист Вітчизни набуває особливого значення. Тому наслідки ухилення від військової служби в цих умовах через покарання повинні досягати такої мети, яка зможе запобігти вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, як того вимагають положення ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 50 КК України.
Суд враховує характер та значний ступінь суспільної небезпечності вчиненого ОСОБА_4 діяння, що обумовлено нагальними потребами держави в захисті її суверенітету і територіальної цілісності у зв`язку відкритою військовою агресією, неможливістю боротьби з подальшим вчиненням таких кримінальних правопорушень іншими особами у випадку м`якості призначеного покарання, що призведе до свідомого та відвертого ігнорування особами, які підлягають мобілізації, отриманого письмового повідомлення про необхідність несення військової служби, що негативно вплине на стан укомплектованості військових частин, а отже і обороноздатності всієї країни.
Зважаючи на наведене вище, а також беручи до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, фактичні обставини та характер його вчинення, дані про особу обвинуваченого, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, висновку досудової доповіді, ставлення обвинуваченого до вчиненого, думку прокурора, яка вважала за доцільне призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, з урахуванням позиції захисника, який вважав, що наявні всі підстави для застосування для його підзахисного ст.. 75 КК України, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання в межах санкції ст. 336 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На переконання суду, саме таке покарання відповідає загальним засадам його призначення, визначеним у ст. 50, 65 КК України, є справедливим та співмірним протиправному діянню, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 , та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим так і іншими особами, що цілком відповідає меті покарання, суспільній небезпечності вчиненого злочину та ставленню обвинуваченого до скоєного.
Щодо доводів захисника обвинуваченого – адвоката ОСОБА_5 про можливість звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, у разі якщо суд дійде висновку про винуватість ОСОБА_4 в інкримінованому йому злочині, суд зазначає наступне.
За приписами ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Підставою звільнення особи від відбування покарання з випробуванням є переконання суду, викладене у мотивованому висновку про можливість її виправлення без відбування покарання. Висновок суду повинен ґрунтуватися на відомостях про вчинений особою злочин, посткримінальну поведінку та її характеристику, спосіб життя, соціальні зв`язки, наявність чи відсутність судимості тощо. Лише проаналізувавши всі зазначені обставини, суд може дійти висновку про наявність підстав для звільнення особи від відбування покарання в умовах застосування ст.ст. 75,76 КК України.
Разом з тим, які саме обставини посткримінальної поведінки обвинуваченого або риси характеристики його особи вказували б на можливість виправлення ОСОБА_4 без відбування покарання, стороною захисту не наведено.
Підстави звільнення особи від відбування покарання з випробуванням визначив також Верховний Суд в постанові від 19.07.2018 (справа № 755/6254/17), де зазначив, що, згідно із законом ст. 75 КК України, може бути застосована в тому разі, коли при призначенні покарання, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, оскільки звільнення з випробуванням має на меті настання позитивних змін в особистості засудженого та створення в нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві.
Іншими словами, умовою звільнення від відбування покарання з випробуванням є наявність таких соціальних чинників, які б давали суду підставу дійти висновку про виправлення і перевиховання без відбування покарання.
Як уже зазначалось вище, покарання має в тому числі виховну мету, направлену на запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
У зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України захист незалежності та територіальної цілісності держави набув особливого значення для кожного громадянина та має забезпечуватися всіма можливими засобами. Наслідки ухилення осіб від військової служби в цих умовах через призначене їм покарання мають досягати такої мети, яка зможе запобігти вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 квітня 2024 року у справі № 669/398/23.
Відтак, з урахуванням викладеного вище, правових підстав для застосування положень ст. 75 КК України, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , судом не встановлено, оскільки в умовах воєнного стану звільнення від відбування з випробуванням демотивує інших осіб, які підлягають мобілізації, створює в суспільстві негативне враження безладдя та безкарності, знижує рівень військової дисципліни і боєздатності підрозділів Збройних сил України та інших військових формувань, тим більш під час введеного на всій території України воєнного стану та мобілізації, що свідчить про значну суспільну небезпечність такого кримінального правопорушення.
Тобто, з урахуванням зазначеної вище мети покарання, суд вважає, що звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням не може запобігти вчиненню нових кримінальних правопорушень іншими особами, що в умовах воєнного стану є неприпустимим.
Викладене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладених у постановах від 15 листопада 2023 року (справа № 641/1067/23, провадження № 51-5308км23), від 19 березня 2024 року (справа № 676/4559/22, провадження № 51-5696км23), від 03 грудня 2024 року (справа № 591/6556/23, провадження № 51-2412км24), в яких зазначено про недопустимість призначення покарання із застосуванням ст. 75 КК України обвинуваченим у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 336 КК України.
Крім того, будь-яких законних підстав для призначення ОСОБА_4 покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, судом не встановлено, оскільки у кримінальному провадженні не встановлено наявність таких пом`якшуючих покарання обставин, які, з урахуванням особи винного та інших обставин кримінального провадження, істотно знижували б ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення.
Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався, під час розгляду справи судом останній не допускав неявок в судові засідання.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено. 
Судові витрати по кримінальному провадженню відсутні.
Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Беручи до уваги позицію прокурора, яка в судових дебатах вважала за доцільне взяти обвинуваченого під варту в залі суду, з урахуванням відомостей про особу обвинуваченого, його належну процесуальну поведінку та визначену статтею 177 КПК України мету застосування запобіжних заходів, суд вважає за необхідне до набрання вироком законної сили застосувати щодо ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, поклавши на нього обов`язок не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду; прибувати до суду за кожною вимогою; повідомляти суд про зміну місця проживання.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 100, 368-371, 373-376, 392, 393, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4  визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ст. 336 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання  ОСОБА_4  рахувати з моменту його фактичного затримання після звернення вироку до виконання.
Застосувати відносно  ОСОБА_4  запобіжний захід до набрання вироком законної сили - у вигляді особистого зобов`язання, поклавши на нього обов`язок не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду, прибувати до суду за кожною вимогою, повідомляти суд про зміну місця проживання.
Речовий доказ, а саме: флеш носії Kingston miscro SD 32 gb - залишити зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Краснокутський районний суд Харківської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Повний текст вироку складено 18.05.2026.

Суддя 	ОСОБА_1