Справа № 468/1935/25
2/468/247/26

БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
56101 Миколаївська область м. Баштанка вул. Полтавська 43

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)

28.05.2026 року Баштанський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого - судді Муругова В.В., за участю секретаря судового засідання – Зарванської Л.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Баштанка справу №486/1935/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, припинення стягнення аліментів, звільнення від сплати заборгованості по аліментам та стягнення аліментів (треті особи: Служба у справах дітей Баштанської міської ради Баштанського району Миколаївської області, Перший відділ державної виконавчої служби у Баштанському районі Миколаївської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України),

ВСТАНОВИВ:
Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про визначення з нею місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про припинення стягнення з неї аліментів на утримання вказаної дитини, звільнення від сплати заборгованості по аліментам та стягнення з відповідача аліментів на утримання вказаної дитини.
На обґрунтування вимог позивачка в позовній заяві зазначила, що сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який після розірвання шлюбу сторін залишився проживати з відповідачем.
Судовим наказом Баштанського районного суду Миколаївської області від 10.04.2023 року по справі №468/677/23-ц з позивачки на користь відповідача стягуються аліменти на утримання дитини. З вересня 2023 року дитина сторін проживає разом з позивачем, але з позивача на користь відповідача продовжують стягуватись аліменти на її утримання.
Посилаючись на викладене, позивачка просила про визначення з нею місця проживання дитини, про припинення стягнення з неї аліментів на утримання вказаної дитини, звільнення від сплати заборгованості по аліментам та стягнення з відповідача аліментів на утримання вказаної дитини.

Процесуальні дії у справі та заяви сторін:
Позов надійшов до Баштанського районного суду Миколаївської області 26.08.2025 року та розподілений судді Звягіній О.В.
28.08.2025 року було відкрите провадження у справі.
07.11.2025 року від органу опіки та піклування Служби у справах дітей Баштанської міської ради Баштанського району Миколаївської області надійшов письмовий висновок щодо визначення місця проживання дитини.
21.01.2026 року закрите підготовче провадження.
18.02.2026 року у зв`язку з тимчасовим відстороненням судді Звягіної О.В. від здійснення правосуддя справа розподілена судді Муругову В.В.
Ухвалою від 23.02.2026 року позовна заява була залишена без руху, у визначений строк від позивача надійшли додаткові матеріали.
Ухвалою від 03.03.2026 року цивільна справа прийнята до провадження суддею Муруговим В.В. зі стадії розгляду справи по суті та судове засідання по розгляду справи по суті призначене на 15.04.2026 року.
15.04.2026 року судовий розгляд відкладений на 28.05.2026 року у зв`язку з першою неявкою відповідача та його представника при наявності клопотання представника відповідача про відкладення судового розгляду.
В судове засідання 28.05.2026 року повторно не з`явились належним чином повідомлені відповідач та його представник, від представника відповідача повторно надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Від представника позивачки надійшла заява про підтримання позову та розгляд справи за його та позивачки відсутності.

Вирішуючи клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи вдруге, суд враховує, що за загальним правилом, визначеним ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. 
При цьому, відповідно до ч.2 ст. 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою.
За такого, вирішивши ухвалою про прийняття до провадження справи від 03.03.2026 року і про розгляд справи з повідомленням сторін, суд визнав явку сторін до суду не обов`язковою.
Крім того, відповідно до постанови Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.
Крім того, з аналізу ст. 223 ЦПК України слідує, що відкладення судового розгляду за клопотанням учасника можливе лише один раз в разі його першої неявки з поважних причин, повторна неявка, незалежно від поважності її причин, не дає суду права відкладати судовий розгляд справи.
До того ж таке відкладення можливе лише в межах визначених ЦПК України строків розгляду справи. При цьому, визначені ст. 275 ЦПК України строки розгляду даної справи не дають змоги вирішувати питання про повторне відкладення розгляду справи. 
При цьому, розумність строків розгляду справи судом відповідно до ст. 2 ЦПК України є основною засадою (принципом) цивільного судочинства.
Крім того сторона відповідача відзиву на позов не подавала.
З огляду на вказане вище, суд ухвалив про заочний розгляд справи.

Дослідивши наявні у справі матеріали (копії свідоцтва про народження ОСОБА_3 ; копію рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 08.12.2022 року по справі №468/1487/22-ц; копію рішення виконавчого комітету Баштанської міської ради від 08.02.2023 року №40; копію судового наказу Баштанського районного суду Миколаївської області від 10.04.2023 року по справі №468/677/23-ц; акт дослідження матеріально-побутових умов сім`ї ОСОБА_1 від 08.08.2025 року; характеристику ОСОБА_3 ; копію характеристики ОСОБА_1 ; висновок Служби у справах дітей Баштанської міської ради Баштанського району Миколаївської області від 06.11.2025 року; письмову заяву ОСОБА_3 від 27.10.2025 року; копію акту обстеження умов проживання від 24.10.2025 року; розрахунок заборгованості за сплати аліментів; копію постанови про накладення штрафу від 05.11.2025 року), суд, розглянувши спір між сторонами в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову.

Судом встановлено, що сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який після розірвання шлюбу сторін залишився проживати з відповідачем та його місце проживання з батьком визначене рішенням виконавчого комітету Баштанської міської ради від 08.02.2023 року №40.
Судовим наказом Баштанського районного суду Миколаївської області від 10.04.2023 року по справі №468/677/23-ц з позивачки на користь відповідача стягуються аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Державним виконавцем здійснюється виконавче провадження №72062908 про стягнення з позивачки на користь відповідача аліментів на утримання дитини. Внаслідок невиконання рішення суду про стягнення аліментів на користь відповідача утворилася заборгованість по сплаті аліментів
Разом з тим з вересня 2023 року дитина сторін проживає разом з позивачкою, але з позивачки на користь відповідача продовжують стягуватись аліменти на утримання дитини.

Що стосується вимог позову про визначення судом місця проживання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з позивачкою, то відповідне бажання в письмовій формі виявила сама дитина, а також про доцільність цього вказав орган опіки та піклування.
При цьому, відповідно до ч. 1-4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. 
Згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
З аналізу процитованих вище положень закону слідує, що суд має право визначати місце проживання дитини виключно до досягнення нею 14 років, після досягнення такого віку неповнолітня дитина виключно самостійно визначає місце свого проживання з одним із батьків.
Це узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним в постанові від 25.01.2018 року по справі №537/5119/15-ц.
Разом з тим в даній справі на час розгляду судом та на час її перерозподілу судді Муругову В.В. дитина сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягнув чотирнадцятирічного віку, тому суд не має правових підстав визначати його місце проживання, оскільки він вільний самостійно обирати собі таке.
Тому позов в частині визначення судом місця проживання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не підлягає задоволенню.

Що стосується вимог позову в частині припинення стягнення з позивачки аліментів на утримання дитини, звільнення від сплати заборгованості по аліментам та стягнення з відповідача аліментів на утримання вказаної дитини, то суд виходить з наступного.
Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч.2-3 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Комплексний аналіз наведених норм законодавства свідчить про те, що аліменти на утримання дитини підлягають сплаті тим з батьків, який проживає окремо від дитини.
Крім того, відповідно до ч.4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. 
Також згідно з ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.
За такого, факт припинення проживання дитини з одним з батьків та її проживання з іншим з батьків є підставою для припинення стягнення аліментів з останнього на користь того з батьків, з ким проживала дитина раніше, а також для звільнення його від сплати заборгованості по аліментам за період, коли дитина проживає з боржником.

При цьому, позивачка надала докази того, що дитина проживає з нею (характеристика ОСОБА_3 з навчального закладу, з якої слідує, що з 5 класу дитину виховував батько, а з 6 класу – мати, письмова заява ОСОБА_3 про те, що він бажає проживати з матір`ю), а також докази того, що дитина проживає з матір`ю з вересня 2023 року (акт дослідження матеріально-побутових умов сім`ї ОСОБА_1 від 08.08.2025 року).
Натомість сторона відповідача відзиву проти позову не подала взагалі та не надала будь-яких доказів на спростування факту проживання дитини з позивачкою з вересня 2023 року взагалі чи на спростування періоду їх проживання.
Крім того відповідно до постанови Великої Плати Верховного Суду від 21 червня 2023 року по справі № 916/3027/21 обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Повертаючись до стандартів доказування, передбачених процесуальним законом, Велика Палата Верховного Суду зазначає, що покладений на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність передбачає, що висновки суду можуть будуватися на умовиводах про те, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
У зв`язку з вказаним вище, наданими доказами суд вважає встановленим те, що з 01.09.2023 року неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з матір`ю – позивачкою ОСОБА_1 .
У зв`язку з цим вимоги про припинення стягнення аліментів з позивача на користь відповідача на утримання дитини та про звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами, яка утворилась починаючи з 01.09.2023 року є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Також з тих самих підстав підлягають задоволенню вимоги про стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки відповідно до ст.ст. 180-183 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги до досягнення дітьми повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дітей (аліменти) присуджуються у частці від доходу батька (матері), або у твердій грошовій сумі. Частка доходу батька (матері) визначається судом з врахуванням матеріального становища платника аліментів та наявності у нього інших дітей. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
Оскільки законом визначені розміри аліментів в частці від доходу платника в залежності від кількості утриманців, які можуть стягуватись судом взагалі в безспірному порядку шляхом видачі судового наказу, то, ставлячи питання про стягнення аліментів на відповідну кількість утриманців у більшому розмірі, позивач має надати відповідні докази, які підтверджують можливість стягнення аліментів в більшому розмірі, і навпаки - ставлячи питання про стягнення аліментів на відповідну кількість утриманців у меншому розмірі, відповідач має надати відповідні докази, які підтверджують необхідність стягнення аліментів в меншому розмірі. 
Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
При цьому, відповідач є особою працездатного віку.
Комплекс вказаних обставин свідчить про те, що відповідач за своїм віком станом здоров`я, може і повинен надавати допомогу своїй дитині. 
З урахуванням встановлених вище обставин щодо наявності у сторін неповнолітньої дитини, за відсутності домовленостей між сторонами щодо способу та розміру участі батька в утриманні дитини та за відсутності обставин, які звільняють відповідача від його обов`язку по сплаті аліментів, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову та необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання одної неповнолітньої дитини в розмірі однієї чверті заробітку (доходу) боржника.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесенні останнім судові витрати по справі пропорційно задоволеній частині позовних вимог, які задоволені судом наполовину (оскільки відмовлено у задоволенні вимоги про визначення місця проживання дитини та задоволені взаємопов`язані між собою вимоги про припинення сплати аліментів та звільнення від сплати частини заборгованості за аліментами, а за вимогу про стягнення аліментів позивачка відповідно до закону судовий збір не сплачувала).
Позивачка загалом сплатила 2422,40 грн судового збору, отже з відповідача на її користь підлягає стягненню 1211,20 грн судового збору. 
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12; 13; 81; 264; 265 ЦПК України, суд 

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Припинити стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнутих за судовим наказом Баштанського районного суду Миколаївської області від 10.04.2023 року по справі №468/677/23-ц.

ОСОБА_1 звільнити від сплати заборгованості за аліментами, яка утворилась у виконавчому провадженні № 72062908 під час стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на виконання судового наказу Баштанського районного суду Миколаївської області від 10.04.2023 року по справі №468/677/23-ц, починаючи з 01.09.2023 року та в наступні періоди.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на утримання дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі однієї чверті заробітку (доходу) боржника щомісячно, але не менше п`ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 26 серпня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

В частині вимог про визначення судом місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , – відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) гривень 20 копійок в рахунок відшкодування сплаченого судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Позивачем та третіми особами апеляційна скарга на рішення суду може бути подана Миколаївському апеляційному суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:
Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання  АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 );
Відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 );
Треті особи: Служба у справах дітей Баштанської міської ради Баштанського району Миколаївської області (вул. Героїв Небесної Сотні, 38 м. Баштанка Баштанського району Миколаївської області, ідентифікаційний код 44260502);
Перший відділ державної виконавчої служби у Баштанському районі Миколаївської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (вул. Ювілейна, 89 м. Баштанка Баштанського району Миколаївської області, ідентифікаційний код 45089419).

Повне судове рішення складене 05.06.2026 року.

Суддя: