ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 682/1413/26
Провадження № 33/820/549/26

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду Болотін С.М., за участі секретаря судового засідання Жураківського В.А., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника-адвоката Бойка Валерія Федоровича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 – адвоката Бойка В.Ф. на постанову судді Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 10 червня 2026 року, -
в с т а н о в и в :
Постановою судді Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 10 червня 2026 року 

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , одруженого, непрацюючого,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Застосувано відносно ОСОБА_1 адміністративне стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП у вигляді адміністративного штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 665 грн. 60 коп. судового збору. 
За постановою судді, 22 травня 2026 року о 22:42 год. в с. Малий Правутин по вул. Центральна водій ОСОБА_1 керував трактором колісним МТЗ-80, державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці за допомогою приладу Драгер 6820 та в медичному закладі відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В апеляційній скарзі захисник просить постанову судді скасувати, а провадження у справі щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. 
На обґрунтування вимог зазначає, що суддя першої інстанції неповно з`ясував фактичні обставини справи, неправильно застосував норми матеріального права та не надав належної оцінки доказам. 
Вказує, що на момент зупинки ОСОБА_1 керував трактором не на автомобільній дорозі чи вулиці, а на полі та пасовищі, які на його переконання не є об`єктами дорожнього руху, у зв`язку з чим не був учасником дорожнього руху в розумінні Закону України «Про дорожній рух» та ПДР, а тому працівники поліції не мали законних підстав для здійснення контролю за дорожнім рухом, зупинки транспортного засобу та висунення вимоги про проходження огляду на стан сп`яніння. Посилаючись на незаконність зупинки транспортного засобу, вважає, що всі подальші процесуальні дії поліцейських є недопустимими.
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та захисника - адвоката Бойка В.Ф. на підтримку апеляційної скарги з посиланням на зазначені в ній доводи, дослідивши матеріали справи, вважаю, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.
 
Як вбачається з матеріалів справи, дізнання, з`ясування обставин у справі та перевірка їх доказами проведені з дотриманням вимог закону, таких порушень закону, які були б істотними і тягли за собою безумовне скасування судового рішення, у справі не допущено, а висновок судді про доведеність вини  ОСОБА_1 у вчиненні правопорушень при зазначених у постанові обставинах відповідає матеріалам справи та ґрунтується на досліджених в судовому засіданні доказах.
 
Обставини керування ОСОБА_1 транспортним засобом 22 травня 2026 року з ознаками алкогольного сп`яніння та відмова ним від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці події та в медичному закладі підтверджується сукупністю зібраних у справі доказів.
Обставини керування  ОСОБА_1 транспортним засобом 
22 травня 2026 року у вечірню пору доби, відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, повністю підтверджуються, жодним чином, не спростованими даними відеозапису подій з яких вбачається, що особа притягнута до адміністративної відповідальності перебуваючи за кермом транспортного засобу та не заперечуючи обставин керування ним і вживання алкоголю напередодні, відмовилася від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі (а.с. 6).
Змістом направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, стверджується, що в  ОСОБА_1 виявлено ознаки алкогольного сп`яніння у вигляді: різкого запаху алкоголю з порожнини рота, та 22 травня 2026 року о 22 год. 50 хв. його було направлено на огляд до Слувутської міської лікарні, проте огляд не проводився у зв`язку із його відмовою (а.с.3). 
Вказані докази взаємопов`язані, взаємодоповнюють один одного і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню.
Наведені докази повністю спростовують доводи апеляційної скарги про необґрунтованість притягнення ОСОБА_1 до встановленої законом відповідальності.
Жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви у об`єктивності вищевказаних матеріалів, їх фальсифікації стороною захисту не надано, не здобуто таких і в процесі апеляційного розгляду, а тому законні підстави для їх відхилення у суду відсутні.
Сторона захисту жодних даних, які б викликали сумніви у належності даних матеріалів справи та об`єктивності органів поліції при їх складанні навести не змогла.
У справі не встановлено жодного належного, переконливого та об`єктивного доказу щодо застосування відносно ОСОБА_1 заборонених законодавством методів дізнання, не здобуто таких і в процесі апеляційного розгляду.
При цьому, в матеріалах справи не встановлено доказів, щоб 
 ОСОБА_1 чи його захисник-адвокат зверталися із заявами та скаргами до прокурора, який здійснює нагляд за органами поліції чи вищестоящих органів з приводу незаконних дій працівників поліції, а тому такі твердження викликають об`єктивний сумнів, підлягають відхиленню.
Таким чином, підстав вважати, що в процесі встановлення обставин справи зі сторони органів поліції на особу, яка притягнута до адміністративної відповідальності, чинився тиск, проводилася фальсифікація матеріалів справи, в суду немає.
Сторона захисту, натомість, не навела обґрунтованих доводів, які би спростовували висновки судді. Доводи апеляційної скарги і матеріали справи не містять вказівок на порушення вимог закону, які були би підставами для зміни або скасування судового рішення.
Об`єктивних даних, які вказували на відсутність події і складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 в матеріалах справи не встановлено. 
Підлягають відхиленню доводи апеляційної скарги про те, що 
 ОСОБА_1 , керуючи трактором по полю та пасовищу, які на його думку не є об`єктами дорожнього руху, не був учасником дорожнього руху, а тому працівники поліції не мали законних підстав для здійснення контролю за дорожнім рухом, зупинки транспортного засобу та висунення вимоги про проходження огляду на стан сп`яніння. Такі доводи ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального права.
Відповідно до пункту 1.1 Правил дорожнього руху України, ці Правила, на виконання Закону України «Про дорожній рух», встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Таким чином, дія ПДР не обмежується лише автомобільними дорогами загального користування.
Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність, зокрема, за відмову водія транспортного засобу від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.
При цьому диспозиція зазначеної норми не пов`язує настання адміністративної відповідальності у залежність від виду дорожнього покриття, місця руху транспортного засобу чи того, чи здійснювався такий рух автомобільною дорогою, польовою дорогою, пасовищем або іншою місцевістю. 
Вирішальним для кваліфікації дій за ч. 1 ст. 130 КУпАП є встановлення факту керування транспортним засобом, наявності у водія ознак сп`яніння та його відмови від проходження огляду відповідно до встановленого законом порядку.
Згідно з приписами пункту першого частини першої статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» № 580-VIII від 02 липня 2015 року поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою виявлення та фіксування правопорушення. 
Як вбачається із диску, який наданий працівниками поліції, на ньому зафіксовані відеозаписи із нагрудних камер поліцейських, які взаємодоповнюють один одного та в сукупності підтверджують обставини справи . 
Записи цілісні та безперервні, отриманий поліцейським відповідно до вимог законодавства та не є електронним документом в розумінні Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг». 
Так, зокрема, на відеозаписі повністю зафіксовано увесь перебіг події а саме: факт безпосереднього керування ОСОБА_1 транспортним засобом та фіксації моменту зупинки, виявлення поліцейськими в процесі спілкування у ОСОБА_1 явних ознак алкогольного сп`яніння, неодноразові пропозиції працівників поліції пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки, у закладі охорони здоров`я та його відмова від проходження такого огляду. 
Слід зазначити, що надані відеозаписи сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки не містять ознак фальсифікації; відеофайли є цілісними (кожний у свою чергу), безперервними (кожний у свою чергу) і повністю відтворюють обставини вчиненого ОСОБА_1 правопорушення. 
Отже, відеозапис події є належним та допустимим доказом. А тому, суддя місцевого суду обґрунтовано поклав такий в основу доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. 
За таких обставин посилання сторони захисту на те, що рух транспортного засобу здійснювався по полю чи пасовищу, не спростовує наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та не є підставою для звільнення його від обов`язку виконувати законні вимоги поліцейських щодо зупинки транспортного засобу та проходження огляду на стан сп`яніння.
Відповідно до змісту статті 266 КУпАП та Інструкції № 1452/735, якщо у працівника поліції виникають підстави вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані сп`яніння, то поліцейський має законне право вимагати від водія пройти відповідно до встановленого порядку огляд на стан наркотичного, чи іншого сп`яніння, при цьому закон не вимагає, щоб ці ознаки сп`яніння були підтверджені свідками або зафіксовані на відео.
Тому твердження сторони захисту про те, що вимога пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння є незаконною та необґрунтованою, не заслуговують на увагу, оскільки 22 травня 2026 року працівниками поліції встановлено наявність ознак алкогольного сп`яніння у водія трактора колісного МТЗ-80, д.н.з НОМЕР_1  ОСОБА_1 у вигляді: різкого запаху алкоголю з порожнини рота, що підтверджується направленням на медичний огляд з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебувають під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції та даними відеозаписів з нагрудних камер працівників поліції.
З чого слідує, що працівники поліції, виявивши ознаки алкогольного сп`яніння, які відповідають переліку, зазначеному у Інструкції №1452/735,  законно та обґрунтовано запропонували  ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та у медичному закладі, однак він відмовився від таких, що є самостійною та достатньою підставою для притягнення до адміністративної відповідальності.
Будь яких порушень органами поліції, під час процедури проведення огляду на стан сп`яніння  ОСОБА_1 допущено не було, отже такий огляд є законним. 
Права та обов`язки передбачені ст. 63 Конституцією України та ст. 268 КУпАП були роз`ясенні працівниками поліції, що слідує із матеріалів справи, а також такі були забезпечені  ОСОБА_1 в процесі судового та апеляційного розглядів, в тому числі право користуватися допомогою захисника.
Таким чином, твердження сторони захисту, що огляд на стан алкогольного сп`яніння проведено з порушеннями статті 266 КУпАП та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а тому вважається недійсним, не заслуговують на увагу та підлягають відхиленню.
Посилання захисника на те, що поліцейський не ознайомив особу з направленням до закладу охорони здоров`я, не повідомив назву такого закладу та не склав акт огляду, не спростовують факту відмови особи від проходження огляду.
Як убачається з матеріалів справи та відеозаписів подій, ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд як на місці зупинки транспортного засобу із використанням спеціального технічного засобу, так і у закладі охорони здоров`я, а також ознайомитися зі складеними працівниками поліції процесуальними документами, однак від обох видів огляду та ознайомлення ОСОБА_1 категорично відмовився.
За таких обставин саме відмова особи від проходження огляду є юридичним фактом, з яким закон пов`язує настання адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Наведені захисником зауваження стосовно не вчинення окремих процесуальних дій поліцейськими не свідчать про істотне порушення процедури, яке б ставило під сумнів доведеність факту відмови та встановлених суддею першої інстанції обставин справи.
Підлягають відхиленню доводи сторони захисту про внесення працівником поліції до протоколу недостовірних відомостей щодо місця вчинення адміністративного правопорушення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються, зокрема, місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення. При цьому положення КУпАП не містять вимог щодо зазначення точної поштової адреси чи географічних координат місця вчинення адміністративного правопорушення.
Як убачається з матеріалів справи, транспортний засіб був зупинений на ділянці місцевості, яка не має чіткої адресної прив`язки, у зв`язку з чим працівником поліції у протоколі як орієнтир було правомірно зазначено найближчу адресу: с. Малий Правутин, вул. Центральна.
Крім того, відповідно до ст. 251 КУпАП обставини справи встановлюються на підставі сукупності доказів. Зазначення у протоколі найближчого адресного орієнтира не свідчить про внесення до нього недостовірних відомостей та не впливає на правильність встановлення фактичних обставин справи, оскільки місце події й інші обставини адміністративного правопорушення підтверджуються сукупністю досліджених суддею доказів, зокрема відеозаписами, показаннями та іншими доказами у матеріалах справи.
Посилання захисника на те, що суддя першої інстанції, викликавши та допитавши працівника поліції, перебрав на себе функцію сторони обвинувачення, підлягають відхиленню, оскільки виклик зазначеної особи був зумовлений необхідністю безпосереднього дослідження доказів та з`ясування обставин справи, що відповідає вимогам статей 245 та 280 КУпАП, і сам по собі не свідчить про порушення принципу змагальності сторін.
Крім того, особі, яка притягається до відповідальності та захиснику була надана повна можливість ставити питання, висловлювати заперечення та надавати докази на підтвердження своєї позиції, у зв`язку з чим принцип змагальності порушений не був.
Матеріали справи не містять будь-яких об`єктивних даних, які б свідчили про упередженість судді чи фактичне виконання ним функцій сторони обвинувачення, збирання доказів тощо, стороною захисту також таких не надано, у зв`язку з чим наведенні доводи є необґрунтованими, ґрунтуються на припущеннях та не спростовують законності та обґрунтованості оскаржуваної постанови. 
Таким чином, підстав вважати, що в процесі встановлення обставин вчинення правопорушень, зі сторони органів поліції, на учасників дорожньо-транспортної пригоди чи інших осіб чинився тиск, проводилася фальсифікація матеріалів справи, в суду немає.
Протокол про адміністративне правопорушення, кваліфікація дій ОСОБА_1 , з якою погодився суддя, містить виклад фактичних обставин, в тому числі часу, місця та інших обставин вчинення правопорушення, наскільки вони відомі органам поліції. Знайшли вони своє відображення і у постанові, тобто при її постановлені суддя повністю вирішив питання, зазначені в ст. 283 КУпАП. 
Сторона захисту, натомість, не навела обґрунтованих доводів, які би спростовували висновки судді. Доводи апеляційної скарги і матеріали справи не містять вказівок на порушення вимог закону, які були би підставами для зміни або скасування судового рішення.
Інші доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази та порушення вимог закону, які б спростовували висновки судді і були б підставами для зміни або скасування судового рішення. 
Ставлячи питання про скасування постанови, сторона захисту конкретних фактів порушення прав та законних інтересів ОСОБА_1 органами поліції та суддею не навела, а виключно обмежилася перерахунком та декларуванням норм процесуального права. Такі твердження носять абстрактний характер, а тому вони не заслуговують на увагу та підлягають відхиленню. 
Істотних порушень вимог закону, які б ставили під сумнів висновки судді першої інстанції та були безумовною підставою для скасування судового рішення, не встановлено. 
Суддею місцевого суду були встановлені дійсні обставини справи, дана належна оцінка особі ОСОБА_1 , правильно застосовані норми матеріального права, не допущено порушення норм процесуального права та зроблено обґрунтований висновок про доведеність його вини у порушенні вимог п. 2.5. ПДР України та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП. 
Накладене на ОСОБА_1 стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідає вимогам ст. 33-35 КУпАП, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для виправлення особи притягнутої до адміністративної відповідальності та запобігання вчиненню нових адміністративних правопорушень.
За таких обставин вважаю, що стягнення, накладене на ОСОБА_1 , при даних конкретних обставинах справи та особі притягнутої до адміністративної відповідальності є достатнім для його виправлення та попередження скоєння нових правопорушень, тобто ґрунтується на вимогах закону.
На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, - 

п о с т а н о в и в :

Постанову судді Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 10 червня 2026 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП ОСОБА_1 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу його захисника-адвоката Бойка Валерія Федоровича без задоволення. 
Постанова набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя Хмельницького
апеляційного суду       Сергій БОЛОТІН