УКРАЇНА
БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
справа № 361/1953/25
провадження № 2/361/628/25
22.06.2026
РІШЕННЯ
Іменем України 

22 червня 2026 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі: 
головуючого судді	Петришин Н.М.,	
за участю секретаря	Грищенко А.М.,	

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
в с т а н о в и в :
Стислий виклад позиції позивача
У лютому 2025 року до суду надійшла позовна заява ТОВ «ФК «Ріальто». В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 13 червня 2023 року між ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто» та ОСОБА_1 укладено Договір № 230613-62516-2, за яким останній отримав кредит на суму 3 600 грн., строком на 150 днів з 13.06.2023 року по 10.11.2023 року, зі сплатою процентної ставки та комісії у розмірі, визначеному умовами договору. Даний договір позики підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача.
ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто» належним чином виконало умови договору, перерахувавши на рахунок відповідача суму кредиту. Однак, відповідач ОСОБА_1 порушив умови договірних зобов`язань.
У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем договірних зобов`язань, позивач просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за вищевказаним договором у розмірі 29682,00 грн., стягнути витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн, а також витрати на правову допомогу у розмірі 9 000 грн.
Заперечення відповідача 
28 квітня 2025 року від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив, в якому останній заперечує проти позову та просить в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. В обґрунтування заперечень відповідач посилається на те, що позивачем стягується заборгованість та відсотки за користування кредитом згідно розрахунком станом на 04.02.2025 року, хоча сам договір укладався на 150 днів, до 10.11.2023 року, та не був пролонгований, також позивачем не доведено що він ознайомлювався саме з договором в редакції на момент укладення даного кредитного договору. ТОВ Фінансова компанія «Ріальто» не надало до суду належних доказів (первинних або платіжних документів) перерахування на його платіжну картку грошових коштів наданих в кредит, а сам розрахунок заборгованості не є належним доказом отримання кредиту, так як не є первинним документом та безспірним доказом заборгованості. Зазначає, що відсотки по кредиту є завищеними та не можуть в два рази перевищувати тіло кредиту. Крім того, відсутні докази надання адвокатської допомоги саме по даній справі. Відповідач вважає, що позивачем не доведено обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а саме не доведено, перерахування відповідачу кредитних коштів, а тому у задоволенню позову просить відмовити.
Заяви, інші процесуальні дії у справі
Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Дутчака І.М. від 28 лютого 2025 року відкрито провадження в справі, розгляд справи ухвалено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.
Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Петришин Н.М. від 05 листопада 2025 року прийнято справу до свого провадження, та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.
У судове засідання представник позивача не з`явився. До початку розгляду справи від представника позивача – адвоката Руденка К.М. надійшла заява про розгляд справи без його участі на підставі доказів наявних у матеріалах справи.
Відповідачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про дату, місце та час повідомлений належним чином. Подав відзив, в якому заперечував проти позову, просив відмовити в його задоволенні у повному обсязі.
Обставини справи, що встановлені судом
13 червня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «Ріальто» та ОСОБА_1  укладено Договір № 230613-62516-2.
Згідно п.1.1, 1.2 договору товариство надає позичальникові грошові кошти в розмірі 3 600,00 гривень на умовах строковості зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у строки, визначені цим договором. Процентна ставка за користування кредитом становить 3,5% від суми кредиту за кожен день користування кредитом в межах строку, визначеного в п.1.3 цього договору. 
Відповідно до п.1.3, 1.5 договору строк надання кредиту становить 150 днів. Сума загального розміру кредиту та загальних витрат за кредитом зазначена в додатку №1, що є невід`ємною частиною цього договору.
Додатком №1 до даного договору передбачено, що строк користування кредитом з 13.06.2023 року по 10.11.2023 року.сума основного боргу становить 3 600,00 грн., сума процентів 18 900,00 грн., сума загальна платежу по кредиту становить 22 500,00 грн.
Пунктом 1.6. договору вказано, що товариство здійснює переказ суми кредиту на електронний платіжний засіб НОМЕР_1 , що належить позичальникові.
Відповідно до виписки АТ «ПУМБ» від 26.02.2026 року по картковому рахунку № НОМЕР_1 , який зазначений в договорі позики та належить ОСОБА_1 , 13.06.2023 року, відбувся переказ суми кредиту у розмірі 3 600.00 гривень. Також АТ «ПУМБ» листом за № КНО-07.8.5/2994 БТ від 26.02.2026 року підтвердив, що в банку на адресу відповідача випущена банківська платіжна картка № НОМЕР_1 до рахунку НОМЕР_2 у гривні, яка зазначено в договорі кредиту.
З наведених позивачем у позові розрахунків встановлено, що ОСОБА_1 належним чином договірні зобов`язання не виконав, внаслідок чого у нього станом на 04.02.2025 року утворилася заборгованість у загальному розмірі 29 682,00 грн, з яких 3600 грн – заборгованість за основною сумою боргу, 26 082,00 грн – сума простроченої заборгованості по несплачених відсотках., 
Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини
Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України (далі- ЦК України) зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (параграф 1 Позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 вказаного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. ч. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Положеннями ст. 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 уклав вищезазначений договір, за умовами якого отримав грошові кошти шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок, зазначений у договорі.
Вказаний договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільний телефону відповідача. 
Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» Договір №230613-62516-2 від 13.06.2023 року прирівнюються до укладеного у письмовій формі.
У ч. 1 статті 1049 ЦК України закріплено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідно частини першої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у цивільній справі № 342/180/17 зроблено висновок про те, що оскільки фактично отримані та використані Позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, Банк має право вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої ним суми кредитних коштів.
Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). 
Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України, відповідно до якої якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
За змістом ст. 1048 ЦК України право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування позикою припиняється після спливу визначеного договором строку позики чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з 
ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Зазначені висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 
28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі 
№ 310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року по справі 
№ 300/438/18.
Так, з копії Договору позики № 230613-62516-2 від 13 червня 2023 року вбачається, що ОСОБА_1 отримав позику в розмірі 3 600 грн. 00 коп строком на 150 днів, тобто до 10.11.2013. 
Відповідач ОСОБА_1 у визначений строк борг не повернув, чим допустив порушення умов договірних зобов`язань.
У постанові Верховного Суду від 27 липня 2021 року за № 910/18943/20 зроблено висновок, що оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. 
Отже, у даній справі позикодавець має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.
Враховуючи вищевикладене, нарахування та стягнення процентів за користування позикою з ОСОБА_1 поза визначеними строками договору суперечить вимогам Цивільного кодексу України та висновкам Верховного Суду.
Таким чином, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених вимог в частині стягнення із відповідача ОСОБА_1 заборгованості за Договором № 230613-62516-2 від 13 червня 2023 року розмірі 22 500,00 грн, з яких: 3 600,00 грн – тіло кредиту, 18 900,00 грн – відсотки за користуванням кредиту, визначені за період з 13.06.2023 по 10.11.2023, тобто з дотриманням п. 1.3 кредитного договору.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення із ОСОБА_1 , суми заборгованості за Договором №230613-62516-2 від 13 червня 2023 року у розмірі 22 500,00 грн., з яких: 3 600,00 грн – тіло кредиту, 18 900,00 грн – відсотки за користуванням кредиту 
Щодо судових витрат
З матеріалів справи вбачається, що при подачі даного позову до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 2270 від 17 лютого 2025 року.
Крім того, позивачу правничу допомогу надавав ФОП ОСОБА_2 на підставі договору про надання юридичних послуг №02.06/2022 від 02 червня 2022 року, вартість наданих послуг відповідно до витягу з реєстру №1 до акту приймання – передачі наданих послуг № 299 від 26.12.2024 року до вищевказаного договору становить 9 000 грн.
У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, стягненню із відповідача на користь позивача підлягають судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1836, 39 грн., а також витрати на правову допомогу у розмірі 6 822,00 грн.
На підставі викладеного та керуючисьст. ст. 525, 526, 598, 599, 610, 625, 1048, 1049 1050, 1054, 1055 ЦК України, ст. ст. 141, 273, 274, 280-283, 352 ЦПК України, суд, -
в и р і ш и в :
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» заборгованість за Договором №230613-62516-2 від 13 червня 2023 року у розмірі 22 500 (двадцять дві тисячі п`ятсот) гривень, з яких: 3 600 – тіло позики, 18 900 – відсотки.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» судовий збір у розмірі 1 836 (одна тисяча вісімсот тридцять шість) гривень 39 копійок, а також витрати на правову допомогу у розмірі 6 822 (шість тисяч вісімсот двадцять дві) гривні.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія 
«Ріальто», код ЄДРПОУ - 43492595, адреса місцезнаходження: бульв. Вацлава Гавела, буд. 4, оф. 54, м. Київ, 03124.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП – НОМЕР_3 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя Наталія ПЕТРИШИН