Справа № 699/2165/25
Номер провадження № 2/699/481/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.06.2026 	м. Корсунь-Шевченківський	

Корсунь-Шевченківський районний суд Черкаської області у складі головуючого судді Літвінової Г.М., за участю секретаря судового засідання Івашкової В.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Українська залізниця"
про відшкодування шкоди,
УСТАНОВИВ:
До Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області через систему "Електронний суд" надійшов указаний позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про відшкодування шкоди.
Позиція позивача.
Позов обґрунтовано тим, що 29.07.2024 в м. Корсуні- Шевченківському потяг скоїв наїзд на ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка від отриманих травм померла.
Внаслідок смерті ОСОБА_2 позивачу було спричинено шкоду, так як вона понесла витрати на спорудження надгробного пам`ятника на могилі ОСОБА_2 у розмірі 56 500,00 грн.
Позивач зазначає, що раніше вона вже зверталась з позовом до АТ “Укрзалізниця” про відшкодування витрат на поховання ОСОБА_2 і постановою Черкаського апеляційного суду від 26.08.2025 у справі №699/1416/24 було скасовано рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено повністю. Зауважує, що відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 
Отже, позивач вважає, що обставини смерті ОСОБА_2 , а також підставність звернення з таким позовом до АТ “Укрзалізниця” вже встановлені преюдиційним рішенням суду.
З огляду на викладене, позивач просить стягнути з Акціонерного товариства "Українська Залізниця" на свою користь 56 500,00 грн як відшкодування витрат на спорудження надгробного пам`ятника.

Позиція відповідача.
У встановлений судом строк представник відповідача ОСОБА_3 подав до суду відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Відзив мотиваваний тим, що позивач не довела, що саме вона понесла витрати на спорудження надгробного пам`ятника на могилі померлої ОСОБА_2 . Надані позивачкою докази (договір-накладна № 194 від 27.11.2025 та фіскальний чек від 27.11.2025) не містять інформації про те, що пам`ятник призначений саме для ОСОБА_2 . Відсутні докази місця поховання, зв`язку витрат з могилою померлої чи участі позивача в організації пам`ятника для померлої ОСОБА_2 .
Також відповідач зауважує, що позивач не надала суду доказів відповідності суми 56 500,00 грн стандартним цінам пам`ятників у Корсунь-Шевченківському районі Черкаської області, оскільки вважає, що відповідно до п. 24 Постанови Пленуму ВерховногоСуду України № 6 від 27.03.1992 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" витрати на пам`ятник відшкодовуються виходячи з фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам`ятників у цій місцевості.
Крім того, відповідач посилається на ст. 25 Закону України "Про поховання та похоронну справу", згідно з якою особі, яка взяла на себе зобов`язання поховати померлого, видається свідоцтво про місце поховання. Зауважує, що таке свідоцтво до позовної заяви як доказ не надано, що унеможливлює перевірку зв`язку витрат на спорудження надгробного пам`ятника з могилою ОСОБА_2 . Фіскальний чек не вказує одержувача, мету чи зв`язок з померлою.
Крім того відповідач вважає, що позивачем невірно розраховано суму витрат на спорудження надгробного пам`ятника. Розбіжність суми, указаної в Договорі-накладній № 194 від 27.11.2025 на виготовлення надгробного пам`ятника, та суми, указаної у фіскальному чеку від 27.11.2025, складає 1100 грн. Крім того, загальна сума витрат на виготовлення надгробного пам`ятника у розмірі 55 500,00 грн, указана у Договорі-накладній № 194 від 27.11.2025, на 100,00 грн більша за арифметичну суму вартості вказаних у цьому документі робіт.
Відповідач просить у задоволені позовних вимог за позовом ОСОБА_1 провідшкодування шкоди - відмовити у повному обсязі.

Процесуальні дії у справі.
Ухвалою судді від 04.03.2026 відкрито провадження у справі, її розгляд вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Ухвалою суду від 13.04.2026 за клопотанням відповідача витребувано у ОСОБА_1 докази, які стосуються понесення витрат на купівлю та встановлення пам`ятника саме на могилі ОСОБА_2 .
У судове засідання учасники не з`явилися. Просили здійснювати розгляд справи у їхню відсутність.
Дослідивши матеріали справи, урахувавши зміст заяв по суті спору, суд установив таке.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 раніше зверталася до Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування шкоди (справа № 699/1416/24), посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Корсуні-Шевченківському потяг скоїв наїзд на ОСОБА_2 , яка від отриманих травм померла. Внаслідок смерті останньої, позивачу заподіяно шкоду, що складається із витрат на поховання в сумі 20275,00 грн. Просила стягнути з відповідача на свою користь заподіяну шкоду у розмірі 20275,00 грн.
Постановою Черкаського апеляційного суду від 26.08.2025 у справі №699/1416/24 рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 09.05.2025 скасувано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства«Українська залізниця» про відшкодування шкоди задоволено. Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 відшкодування витрат на поховання в сумі 20275,00 грн.
Колегією суддів у справі №699/1416/24 було встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_2 в м. Корсуні-Шевченківському Черкаського району Черкаської області. Місце смерті - на залізничній колії в межах м. Корсуня-Шевченківського, причина смерті - множинні переломи ребер. Одержувачем лікарського свідоцтва зазначена ОСОБА_1 .
За фактом смерті ОСОБА_2 було проведено службове розслідування, про що складено акт службового розслідування від 07.08.2024, у якому вказано, що 29.07.2024 о 15:06 год поїзд №39 сполученням Запоріжжя-Солотвине, машиніст ОСОБА_4 під час слідування по колії №ІІ станції Корсунь при швидкості 29 км/год, на 141 км застосував екстрене гальмування з подачею піску під всі колісні пари для попередження наїзду на сторонню особу, яка переходила колію по пішохідній доріжці та не реагувала на сигнали великої гучності. Наїзду уникнути не вдалося. Комісійним оглядом, оглянувши місце події, розглянувши всі матеріали та пояснення причетних встановлено, що цей випадок пов`язаний з порушенням потерпілою ОСОБА_2 вимог п.п.2.2, 2.3, 2.5, 2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затвердженихнаказом Міністерства транспорту України №54 від 19.02.1998.
На підтвердження понесених витрат з поховання, позивачка долучила товарні чеки № 11 від 30.07.2024 з переліком товарів ритуального призначення, а також послуги з доставки та катафалку на суму 9575 грн 00 коп., виданий ФОП, та №б/н від 31.08.2024 на послуги з поховання, зокрема з копання ями, автобусу та безпосередньо чин похорону на суму 10700 грн, виданий Спасопреображенським храмом Української православної церкви Київського патріархату.
Колегія суддів дійшла висновку, що надані позивачкою докази підтверджують факт понесення нею витрат на поховання ОСОБА_2 , є належними та достовірними.
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Отже, суд виходить з того, що рішенням суду у цивільній справі №699/1416/24, у якій брали участь ті самі особи, що і в цій справі, установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_2 . Причина смерті - множинні переломи ребер, отримані внаслідок наїзду на ОСОБА_2 під час переходу нею колії по пішохідній доріжці поїзду №39 сполученням Запоріжжя-Солотвине. Витрати на поховання ОСОБА_2 у розмірі 20275,00 грн понесла ОСОБА_1 . До суми указаних витрат не входили витрати на спорудження надгробного пам`ятника.
Згідно з довідкою Виконкому Корсунь-Шевченківської міської ради від 13.05.2026 №88/14-12-2 ОСОБА_1 поховала ОСОБА_2 , померлу ІНФОРМАЦІЯ_2 на сільському кладовищі села Ситники Черкаського району Черкаської області 31.07.2024 о 12 годині 45 хвилин за власні кошти та придбала і на могилі ОСОБА_2 встановила надгробний пам`ятник.
Позивачка надала фотографії надгробного гранітного пам`ятника, на якому наявна фотографія жінки та напис " ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 Пам`ятаємо, любимо, сумуємо ... Рідні".
На підтвердження витрат на спорудження надгробного пам`ятника позивачка надала суду Договір-накладну від 27.11.2025 та фіскальний чек, які містять інформацію про розрахунок та нараховані суми. 
Договір-накладна № 194 від 27.11.2025 на виготовлення надгробного пам`ятника за адресою: АДРЕСА_1 , складений виконавцем — фізичною особою підприємцем ОСОБА_5 , замовник — ОСОБА_1 , містить розрахунок витрат матеріалів та робіт.
В договорі-накладній в розділі Матеріали при додаванні сум в графі ціна, сума складає 36450,00 грн., а саме: 13000+4200+2000+4000+3000+4000+2000+400+1400+400+1400+250+400=36 450.
У договорі-накладній в розділі Інше (роботи) при додаванні сум в графі ціна, сума складає 18950 грн., а саме: 5500+1000+1300+1000+900+1500+4500+3250=18 950.
При додаванні разом матеріали та роботи сума складає: 36 450+18 950=55 400 грн.
У договорі-накладній в графі Загальна сума і Завдаток зазначено суму 55 500,00 грн.
При відніманні від Загальної суми і Завдаток сум нарахованих в графі ціна, різниця складає 100 грн, а саме: 55 500 - 55 400=100.
Отже, суд виходить з того, що сума за Договором №194 на виготовлення пам`ятника становить 55 400,00 грн.
Сума витрат на спорудження надгробного пам`ятника, зазначена у фіскальному чеку від 27.11.2025, становить 56 500,00 грн, що відрізняється від суми зазначеній у Договорі-накладній № 194 від 27.11.2025 на 1 100,00 грн.

Вирішуючи вказаний спір по суті, суд застосовує такі норми законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно із ч. 1, 2, 3, 6 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини; інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.
У цивільному законодавстві містяться правила відшкодування витрат на спорудження надгробного пам`ятника. За загальним правилом, у разі понесення таких витрат на спорудження надгробного пам`ятника, боржником у зобов`язанні щодо їх відшкодування є особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, а кредитором - особа, яка здійснила такі витрати. 
Відповідно до ч. 1 ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.
Суд звертає увагу на те, що у статті 1201 ЦК України не встановлено межі по відшкодуванню витрат на спорудження надгробного пам`ятника. Тому суд відхиляє доводи відповідача щодо відшкодування витрат на встановлення надгробного пам`ятника у межах граничної вартості стандартних пам`ятників у цій місцевості.
Як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 01.09.2020 року у справі № 357/6237/19-ц шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.
Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Отже, згідно зі статтею 1187 Цивільного кодексу України у цьому випадку АТ "Українська залізниця" несе відповідальність без вини, що означає що залізниця зобов`язана компенсувати витрати на поховання та пам`ятник за будь-яких обставин, окрім випадку умислу потерпілого, чого у цій справі не встановлено і відповідач на ці обставини не посилався.
Разом з тим, суд вважає слушними зауваження відповідача щодо того, що позивач неправильно розрахувала суму витрат на спорудження надгробного пам`ятника. Розбіжність суми, указаної в Договорі-накладній № 194 від 27.11.2025 на виготовлення надгробного пам`ятника, та суми, указаної у фіскальному чеку від 27.11.2025, складає 1 100,00 грн. Крім того, загальна сума витрат на виготовлення надгробного пам`ятника у розмірі 55 500,00 грн, указана у Договорі-накладній № 194 від 27.11.2025, на 100,00 грн більша за арифметичну суму вартості вказаних у цьому документі робіт.
Позивач не надала доказів щодо того, з яких підстав сума, указана у фіскальному чеку від 27.11.2025, відрізняється на 1 100,00 грн від суми, зазначеної у Договорі-накладній.
Суд вважає, що до стягнення з відповідача на користь позивача у рахунок відшкодування витрат на спорудження надгробного пам`ятника підлягає сума згідно з Договором-накладною № 194 від 27.11.2025 у розмірі 55 400,00 грн, так як у цьому документі чітко указано вартість матеріалів та послуг по виготовленню та установці надгробного пам`ятника. 
Стосовно встановленого пунктом 10-3 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» мораторію (тимчасової заборони) на примусове виконання рішень щодо АТ «Укрзалізниця» в період дії воєнного стану, суд зазначає, що вказані обмеження регулюють виключно процесуальні питання стадії виконання судового рішення та адресовані органам державної виконавчої служби (приватним виконавцям). Наявність зазначеного мораторію у правовому полі України жодним чином не скасовує матеріально-правового обов`язку відповідача відшкодувати завдану шкоду, не звільняє його від цивільно-правової відповідальності та не є законною підставою для відмови у задоволенні позову.
Відповідно до сталої практики Верховного Суду та Європейського суду з прав людини (зокрема, у справах „Бурдов проти Росії“, „Юрій Миколайович Іванов проти України“), існування внутрішніх процедурних обмежень чи мораторіїв не може виправдовувати невизнання права особи на справедливу компенсацію. Протилежний підхід становив би порушення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на справедливий суд) та статті 1 Першого протоколу до Конвенції (право на мирне володіння майном). Таким чином, право позивача на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, підлягає судовому захисту шляхом задоволення позовних вимог, незалежно від порядку подальшого примусового виконання цього рішення».
Отже, позов підлягає частковому задоволенню, а саме з відповідача на користь позивачки суд стягує понесені витрати на спорудження надгробного пам`ятника у розмірі 55 400,00 грн.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач на підставі п. 2 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" звільнена від сплати судового збору у розмірі 1 211,20 грн у справах про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи. Тому з відповідача суд стягує в дохід держави судовий збір у розмірі 1 187,58 грн (позов задоволено на 98,05%). Решту судового збору у розмірі 23,62 грн (1 211,20 грн- 1 187,58 грн) віднести на рахунок держави.
Керуючись ст. 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про відшкодування шкоди - задовольнити частково.
Стягнути з Акціонерного товариства "Українська Залізниця" на користь ОСОБА_1 понесені витрати на спорудження надгробного пам`ятника у розмірі 55 400,00 (п`ятдесят п`ять тисяч чотириста грн 00 коп.) грн.
Стягнути з Акціонерного товариства "Українська Залізниця" у дохід держави 1 187,58 (одна тисяча сто вісімдесят сім грн 58 коп.) грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання рішення.

Відомості про учасників:
Позивач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: с. Ситники, Черкаський район, Черкаська область, інші дані суду не відомі.
Відповідач: Акціонерне товариство «Українська залізниця», код ЄДРПОУ 40075815, адреса місцезнаходження: вул.Єжи Гедройця, буд.5, м.Київ, 03150, інші дані суду не відомі.

Суддя	Літвінова Г.М.