Справа № 521/3164/26
Номер провадження № 2/521/3946/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 травня 2026 року        м. Одеса
Хаджибейський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді Ганошенка С.А.
за участю секретаря судових засідань Папінян В.В.,-
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
ВСТАНОВИВ:
Позивач 03.03.2026 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості.
В обґрунтування своїх вимог вказував, що 05.12.2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та Курбановим Руфатом Алмамедом укладено кредитний договір № 5183323. 
Згідно з п. 1.1. Договору, Кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених цим договором, на строк визначений у п. 1.3 договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п. 1.2 договору, а позичальник зобов`язався повернути Кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений у п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки/терміни, що визначені договором. Відповідно до п. 1.2 Договору сума (загальний розмір кредиту становить 20000,00 грн.
Відповідно до п. 1.5.2 Договору проценти за користування кредитом склали 60,00 грн., які нараховані за ставкою 0,01 % відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Умовами кредитного договору передбачена видача кредитних коштів Позичальнику безготівково, а саме шляхом перерахування коштів на Картковий рахунок. Відповідно до п. 6.1 Договору цей договір укладений в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Кредитодавця.
Станом на сьогоднішній день строк повернення грошових коштів за договором настав, але відповідач не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує.
26.07.2024 було укладено договір № 26-07/2024 відповідно до якого ТОВ «МІЛОАН» відступило на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 5183323. 
Таким чином, ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» наділено правом вимоги до Відповідача за договором № 5183323. 
Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором № 5183323 від 05.12.2021 року, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 70060,00 грн., з яких:
-заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) – 20000,00 грн.;
-заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги – 50060,00 грн.;
-заборгованість за пенею та/або штрафами – 0,00 грн.;
-заборгованість за комісіями-0,00 грн.;
-заборгованість за нарахованими 3% річних-0,00 грн.
У зв`язку з чим позивач звернувся із відповідним позовом, крім того просить стягнути судові витрати, які позивач поніс, а саме судовий збір у розмірі 3328,00 грн. та витрати на правову допомогу 25000,00 грн.
Ухвалою суду від 04.03.2026 року було відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 
Позивача про судовий розгляд справи було повідомлено шляхом направлення ухвали про відкриття провадження за зареєстрованим місцем його проживання.
Відповідача про судовий розгляд справи було повідомлено шляхом направлення ухвали про відкриття провадження за зареєстрованим місцем його проживання, яка вручена була останньому 16.03.2026 року, про що на адресу суду 18.03.2026 року надійшло рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.
14.04.2026 року від відповідача на адресу суду через канцелярію суду надійшли письмові пояснення. У яких відповідач зазначає про наступне. Від так, відповідач не заперечує той факт, що 05.12.2021 року між ним та ТОВ «МІЛОАН» було укладено кредитний договір № 5183323. Сума боргу яку брав останній складає 20000,00 грн., строком на 30 (тридцять) днів. Проти факту отримання зазначеної суми кредиту відповідач теж не заперечує.
Щодо нарахування відсотків позивачем на дату відступлення права вимоги відповідач зазначає наступне. Згідно п.1.5.1 Договору, ставка нарахування відсотків складала 0,01 % (тобто 2,00 грн. вдень) в межах 30-денного строку кредитування. Тобто, сума за нарахованими відсотками мала бути 60,00 грн., а не 50060,00 грн. Зазначену суму відсотків на дату відступлення права вимоги позивач аргументує тим, що строк дії договору був продовжений, проте доказів продовження (пролонгації) матеріали справи не містять. Згідно п. 2.3.1.1. Договору та Розділу 6 Правил надання фінансових кредитів ТОВ “МІОЛАН” (в редакції від 13.07.2021 року) передбачено що при пролонгації умови кредитного договору, які визначені у п. 1.4 змінюються пропорційно строку пролонгації. Нова дата платежу разом з актуальною сумою заборгованості Кредитодавцем відображається в оновленому графіку платежів. У матеріалах справи відсутній графік платежів, а є лише графік платежів за договором про споживчий кредит № 5183323 від 05.12.2021 року, у якому строк кредитування зазначений -30 (тридцять) днів, як зазначено було у п.1.3 Договору та Паспорті споживчого кредиту.
Також, відповідач у поясненнях зазначає що при підписанні кредитного договору обумовленим строком кредитування було - 30 днів, що підтверджується також Анкетою-заявою на кредит. Також, відповідач зазначає що позивачем не було надано до суду відомостей, на яких саме умовах була здійснена пролонгація та чим вона була підтверджена. 
Отже відповідач вважає, що розрахунок заборгованості за кредитним договором, який надав позивач є на його думку незаконним, оскільки нарахування відсотків за користування кредитом було здійснено поза межами строку погодженого кредитування та є неправомірним.
Крім того, відповідач не погоджується із сумою витрат позивача на професійну правову допомогу у сумі 25000,00 грн., вважає її неспівмірною зі складністю справи та виконаною адвокатом роботою, та просить суд задовольнити такі витрати у сумі до 3000,00 грн. 
27.04.2026 року на адресу суду через підсистему “Електронний суд” від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій останній зазначає про наступне.
До позовної заяви надано розрахунки заборгованості, з яких вбачається за який період нараховується заборгованість та за якою відсотковою ставкою (відповідно до визначеного пункту кредитного договору). Дана інформація детально відображена безпосередньо в розрахунку заборгованості ТОВ «МІЛОАН».
Відповідачем не було надано ніяких доказів виконання зобов`язань, в тому числі доказів невірного нарахування виниклої суми заборгованості по відсоткам, відповідно до умов Договору про споживчий кредит, в тому числі шляхом проведення та надання власного контррозрахунку у відповідності до всіх погоджених умов. Таким чином, відповідачем не були зроблені арифметичні розрахунки суми заборгованості належним чином та у відповідності до всіх визначених та погоджених сторонами умов договору.
Позивачем надано розрахунок заборгованості, з якого вбачається загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом, що підлягає стягненню з позичальника, а саме: відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «МІЛОАН» вбачається нарахування відсотків відповідно до п. 1.5.2 та нарахування відсотків відповідно до п.1.6 у розмірі 5,00% ( з урахуванням п.2.3.1.1 та п. 2.3.1.2 договору на підставі проведеної та погодженої сторонами пролонгації). Договір передбачає, що Позичальник може збільшити строк кредитування, шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування Позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів.
Відповідно до п. 2.2.1 Договору, Позичальник сплачує Кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п.1.5.1 - п.1.5.2 Договору, в термін (дату) вказаний в п.1.4. У випадку, якщо Позичальник продовжує строк кредитування вказаний в п.1.3 Договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою визначеною в п.1.5.2 або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначеною в п.1.6 Договору, в сумі на та умовах визначених в п.2.3 Договору.
Підсумовуючи вищевикладене, із врахуванням п. 4,2. Договору та ч. 2 ст. 625 ЦК України, нараховані відсотки після спливу строку кредитування повинні бути стягнуті на рахунок позивача на підставі погоджених умов договору, в тому числі про пролонгацію строку кредитування. Відповідно до розрахунку заборгованості вбачається період нарахування процентів за відсотковою ставкою відповідно до п. 1.5.2 Договору, в подальшому у зв`язку із частковою сплатою за договором було пролонговано дію строку кредитування за ініціативою Позичальника, відповідно до умов Договору п. 2.3.1.1 та відповідно до вимог п. 2.2.1 сплачено комісію за пролонгацію. Проте, в подальшому нарахування процентів було продовжено на підставі п. 1.6 та п. 2.3.1.2 Договору, тобто відбулася пролонгація на стандартних умовах, оскільки сплат від Позичальника не надходило. Всі проведені сплати відображені в розрахунку заборгованості, проте у зв`язку із порушенням строків сплати процентів за договорами, заборгованість в повному обсязі не була погашена відповідачем, тому вказані посилання представника відповідача є безпідставними.
3 дати відступлення прав вимоги Фактор має право здійснювати нарахування та стягнення процентів (в тому числі за період користування коштами до моменту переходу прав за цим договором, якщо вони не були нараховані Клієнтом) за Договорами фінансових послуг за умови дотримання вимог чинного законодавства України, нарахування та стягнення штрафних санкцій за порушення Боржниками грошових зобов`язань, нарахування будь-яких платежів і комісій, а також право вимагати у Боржників відшкодування збитків, завданих неналежним виконанням грошових зобов`язань, відповідно до законодавства та умов Договорів фінансових послуг Вказана заборгованість підтверджується доданими до позовної заяви розрахунками заборгованості, та є чинною та такою, що не спростована Відповідачем. Виходячи з чого, вбачається, що кредитодавцем було правомірно та у відповідності до домовленостей між Сторонами, що викладені в даному Договорі, нараховано відсотки в межах дії даного Договору з урахуванням погоджених умов щодо строку договору та строку нарахування процентів. Всі інші доводи представника відповідача є нічим іншим як непогодженням з позовними вимогами, без належного правового обґрунтування, з урахуванням визначеності правомірності правочину.
У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
З огляду на те, що розгляд даної справи здійснений у спрощеному провадженні без виклику учасників, підстави для проведення заочного розгляду справи відсутні. 
У зв`язку з цим, датою складення повного тексту цього судового рішення є 01.05.2026 року. 
Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до наступного. 
Судом встановлено, що 05.12.2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та Курбановим Руфатом Алмамедом укладено Договір про споживчий кредит № 5183323 від 05.12.2021 року. 
Згідно з п. 1.1. Договору, Кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених цим договором, на строк визначений у п. 1.3 договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п. 1.2 договору, а позичальник зобов`язався повернути Кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений у п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки/терміни, що визначені договором. Відповідно до п. 1.2 Договору сума (загальний розмір кредиту становить 20000,00 грн.
Відповідно до п. 1.5.2 Договору проценти за користування кредитом склали 60,00 грн., які нараховані за ставкою 0,01 % відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Умовами кредитного договору передбачена видача кредитних коштів Позичальнику безготівково, а саме шляхом перерахування коштів на Картковий рахунок. Відповідно до п. 6.1 Договору цей договір укладений в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Кредитодавця.
Станом на теперішній час строк повернення грошових коштів за договором настав, але відповідач не виконав та не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує.
26.07.2024 було укладено договір факторингу №26-07/2024, відповідно до якого ТОВ «МІЛОАН» відступило на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за Договором споживчого кредиту № 5183323 від 05.12.2021 року. 
Таким чином, ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» наділено правом вимоги до Відповідача за договором споживчого кредиту № 5183323 від 05.12.2021 року. 
Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором споживчого кредиту № 5183323 від 05.12.2021 року, що підлягає стягненню з позичальника станом на день розгляду справи відповідно до розрахунку заборгованості, становить 70060,00 грн., з яких:
-заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) – 20000,00 грн.;
-заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги – 50060,00 грн.;
-заборгованість за пенею та/або штрафами – 0,00 грн.;
-заборгованість за комісіями - 0,00 грн.;
-заборгованість за нарахованими 3% річних-0,00 грн.
У зв`язку з чим позивач звернувся із відповідним позовом до суду, крім того просить стягнути судові витрати, які позивач поніс, а саме судовий збір у розмірі 3328,00 грн. та витрати на правову допомогу 25000,00 грн.
Отже суд на підставі наявних у справі доказів дійшов висновку, що з боку Відповідача по відношенню до Позивача вбачається свідоме порушення зобов`язання, визначене в Кредитному договорі, що відповідно до статті 611 ЦК України тягне за собою правові наслідки, встановлені Кредитним договором або законом.
Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.
Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом;
Відповідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Відповідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитних договорів (ст. 638 ЦК України).
Відповідно до положень ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. 
Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у т.ч. електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. 
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. 
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. 
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. 
Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України). 
Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
Нормою статті 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. 
Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. 
Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. 
Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. 
За правилами ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. 
Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. 
За положеннями ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
Згідно з ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). 
Законом України "Про електронну комерцію" № 675-VIII (далі Закон № 675-VIII) на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. 
У статті 3 Закону № 675-VIII визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. 
Відповідно до ст.ст. 11, 12 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. 
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону № 675-VIII). 
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (ч. 6 ст. 11 Закону № 675-VIII). 
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону № 675-VIII). 
Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. 
З матеріалів справи вбачається, що 05 грудня 2021 року між ТОВ "МІЛОАН" та Курбановим Руфатом Алмамедом укладено в електронній формі договір про споживчий кредит № 5183323. За умовами договору сума кредиту становила 20 000,00 гривень, строком: 30 днів, дата повернення: 04 січня 2022 року. Витрати позичальника складалися з комісії: 0,00 гривень (0,00% ставкою); процентів: 60,00 гривень (0,01% за кожен день користування кредитом); загальної вартості кредиту: 20060,00 гривень. 
Зазначені умови містить паспорт споживчого кредиту № 5183323, що є додатком № 2 до Договору про споживчий кредит №5183323 від 05.12.2021 року та анкета-заява на кредит №5183323 від 04.12.2021 року, де вказувалося про те, що кредит погоджено саме на таких умовах. 
В графіку платежів за договором про споживчий кредит № 5183323від 05.12.2021 року його сторони обумовили суму процентів в 60,00 гривень, комісію - у 0,00 гривень і строк кредитування – з 05.12.2021 року по 04 січня 2022 року, тобто на 30 днів. 
Звертаючись до суду з позовом, ТОВ "Факторинг Партнерс" позивалося про те, що у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором у відповідача виникла заборгованість за кредитним договором № 5183323 від 05.12.2021 року у розмірі 70060,00 гривень, з яких:
- заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) складає - 20000,00 грн.;
-заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги складає -50060,00 грн.;
-заборгованість за пенею та/або штрафами складає– 0,00 грн.;
-заборгованість за комісіями складає - 0,00 грн.;
-заборгованість за нарахованими 3% річних складає - 0,00 грн.
26.07.2024року було укладено договір факторингу № 26-07/2024, відповідно до якого ТОВ «МІЛОАН» відступило на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за Договором споживчого кредиту №5183323 від 05.12.2021 року. 
Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 26-07/2024 від 26.07.2024 року ТОВ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" набуло права грошової вимоги до відповідача в заявленій до стягнення грошовій сумі. 
Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. 
Відповідно до ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку ,коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. 
Із дослідженого договору про надання кредиту № 5183323 від 05.12.2021 року вбачається, що він відповідає законодавчому визначенню кредитного договору, передбаченому ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
Підстави вважати, що між сторонами не виникло кредитних правовідносин, відсутні. 
Разом з тим обґрунтованими є доводи відповідача, які викладені у письмових поясненнях від 13.04.2026 року про неправомірне здійснення передбачених умовами Договору про споживчий кредит №5183323 від 05.12.2021 року, графіку платежів за цим договором, Паспортом споживчого кредиту №5183323 від 05.12.2021 року що є додатком 2 до договору про споживчий кредит та Анкети-Заяви на кредит №5183323 від 04.12.2021 року щодо нарахувань поза межами узгодженого строку кредитування, а також узгодженій вартості кредиту, які в договорі, анкеті-заяві до нього, графіку платежів, складає лише - 30 днів та 20060,00 гривень відповідно. 
Також відсутні підстави вважати пролонгованим строк кредитування, оскільки позивачем не надано доказів наявності узгоджених з відповідачем договорів пролонгування. 
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13 та від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16 зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. 
З наведеного вбачається, що протягом дії договірних відносин, розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором, а протягом його дії сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Після закінчення строку договору, у випадку наявності невиконаного грошового зобов`язання, у кредитора виникає право вимоги відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України. 
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 зауважила, що надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за "користування кредитом", так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора як у вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування. Тобто фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника. Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за "користування кредитом"). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). 
У постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 352/1950/15-ц зазначено, що договір, як приватноправова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, має на меті забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення правочину - це з`ясування змісту дійсного одностороннього правочину чи договору (двостороннього або багатостороннього правочину), з тексту якого неможливо встановити справжню волю сторони (сторін). Потреба в тлумаченні виникає в разі різного розуміння змісту правочину його сторонами, зокрема при невизначеності і незрозумілості буквального значення слів, понять і термінів. Згідно з частиною першою ст. 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до ст. 213 цього Кодексу. 
Висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, зробленому у постанові від 14 травня 2022 року у справі № 944/3046/20, стверджується, що у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у ч.ч. 3, 4 ст. 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення "contra proferentem". "Contra proferentem" (лат. "verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem") - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав. Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які "не були індивідуально узгоджені" ("no individually negotiated"), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір "під переважним впливом однієї зі сторін". Тобто contra proferentem має застосовуватися у разі, якщо є два різні тлумачення умови (чи умов) договору, а не дві відмінні редакції певної умови (умов) договору, з врахуванням того, що: contra proferentem має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище. Оскільки саме вона допустила таку двозначність; contra proferentem спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань); contra proferentem застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою; у разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань. 
Відповідно до ч.8 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. 
Одними із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч.1 ст. 3 ЦК України. 
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. 
Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. 
Відсутність позову про визнання кредитного договору неукладеного як оспорюваного правочину чи заперечень щодо його умов не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом кредитора до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Тому при стягненні заявленої позивачем заборгованості необхідно було керуватись чітко обумовленими між сторонами кредитного договору умовами, в тому числі графіком платежів та анкетою-заявою, а не завуальованими, двозначними, умовами, які дозволили кредитодавцю нарахувати непропорційно великі суми грошових коштів за користування кредитом поза чітко вказаного строку кредитування та загальної вартості кредиту. 
Водночас суд не може погодитися з доводами позивача, які викладені у відповіді на відзив, про те що строк кредитування був пролонгований, оскільки відповідні умови кредитного договору встановлювалися як міра відповідальності за неповернення кредитних коштів і, безсумнівно, спонукали кредитора збільшувати суму грошового зобов`язання в більшому розмірі, аніж протягом первинно узгодженого строку кредитування. 
Отже, з огляду на зазначене суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, в частині щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 20000,00 гривень, 60,00 гривень процентів за користування кредитом упродовж тридцятиденного строку строку кредитування, що складає разом суму заборгованості за Договором споживчого кредиту № 5183323 від 05.12.2021 року, який підлягає стягненню з відповідача у сумі – 20060,00 гривень, а в іншій частині вимог -необхідно відмовити.
Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Враховуючи вищевикладене, з урахуванням наведених обставин та підтверджуючих дані обставини документів, з огляду на норми чинного законодавства суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.
Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028 гривні 00 копійок підлягають стягненню з відповідача на користь позивача (а.с.1).
Частиною 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне. 
Судом встановлено, що судові на правову допомогу позивача склали 25000,00 гривень. На підтвердження вказаного факту в матеріалах справи наявні посвідчені копії: Договору про надання правової допомоги № 02-07/2024 від 02.07.2024 року, що укладений між позивачем та АО «ЛІГАЛ АСІСТАНС», Прайс-листа АО «ЛІГАЛ АСІСТАНС» № 01-12/2025 від 01.12.2025 року, заявка на надання юридичної допомоги № 1419 від 01.01.2026 року та Витяг з Акту № 27 про надання юридичної допомоги від 30.01.2026 року.
Відповідно до правової позиції викладеній у постанові Верховного Суду у справі 
№ 910/4881/18 від 18.12.2018 року, зменшення витрат на правову допомогу можливе лише у разі наявності клопотання сторони про їх зменшення внаслідок не співмірності.
Згідно постанови Верховного Суду у справі № 922/445/19 від 03 жовтня 2019 року, за умови належного підтвердження витрати на професійну правничу допомогу стягуються і у випадку, коли фактично ще не сплачені стороною, а тільки мають бути сплачені. Верховний Суд прийшов до висновку, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Відповідно до постанови Верховного Суду від 08.04.2019 р. у справі № 922/619/18, суд не наділений повноваженням, а відповідно - не вправі, зменшити розмір витрат на правничу допомогу з власної ініціативи.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, з письмових пояснень відповідача вбачається, що він не погоджується із сумою витрат позивача на професійну правову допомогу у розмірі- 25000,00 грн., оскільки вважає її неспівмірною зі складністю справи та виконаною адвокатом роботою, та просить суд зменшити їх до розміру - 3000,00 грн. 
В свою чергу, позивач у відповіді на відзив заперечив проти аргументів та доводів відповідача щодо зменшення витрат на правову допомогу, обгрунтовуючи тим, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Проте, Відповідач не наводить обґрунтування неспівмірності витрат із складністю справи та не надає суду будь-яких доказів на підтвердження такої позиції. Отже, позивач дійшов висновку, що заперечення Відповідача не підтверджені наявними в матеріалах справи доказами. Отже, такі твердження є припущеннями.
З огляду на викладене суд виснує про наступне.
Згідно з п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать у тому числі і витрати на професійну правничу допомогу. 
Частина 2 ст.137 ЦПК України передбачає, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 
Від так, Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. 
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. 
Згідно з п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. 
Пунктом 9 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. 
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 ч.1 ст.1 «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). 
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст.30 Закону ч.1 ст.1 «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). 
Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). 
Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. 
На підтвердження цих обставин суду, крім договору про надання правничої допомоги, також повинні бути надані документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо). 
До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною витрати, та їх сплата повинна бути підтверджена відповідними фінансовими документами. 
Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат. 
Як вбачається з матеріалів даної цивільної справи, позивачем заявлено вимогу про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 25000,00 грн. 
Відтак, на підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем до позову надано: 
-договір про надання правової допомоги №02-07/2024 від 02.07.2024 року, що укладений між позивачем та АО «ЛІГАЛ АСІСТАНС»;
-прайс-лист АО «ЛІГАЛ АСІСТАНС» №01-12/2025 від 01.12.2025 року;
-заявка на надання юридичної допомоги №1419 від 01.01.2026 року;
-витяг з Акту №27 про надання юридичної допомоги від 30.01.2026 року.
Аналізуючи матеріали справи в цілому, обставини справи, характер правовідносин між сторонами, суд не знаходить підстав для задоволення заяви про стягнення витрат на професійну (правничу) допомогу у розмірі 25000,00 грн. 
З урахуванням наведеного вище, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. 
Тому, виходячи з положень частини третьої статті 141 ЦПК України, враховуючи співмірність складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з її конкретних обставин, суд вважає, що зазначені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 25000,00 грн. є завищеними. 
Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, її доцільність, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, враховуючи, що справа є нескладною, типовою, розглядалася у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін, співмірності їх розміру з сумою заборгованості (розумності) суд дійшов висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн., понесених у зв`язку з розглядом справи у суді, а в іншій частині вимог-відмовити.
Відповідно до статті 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір, витрати по сплаті якого понесені позивачем і документально підтвердженні. 
Зокрема, позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір згідно платіжної інструкції №0615840029 від 23.02.2026 року у сумі 3328,00 грн.
Згідно ч.1,ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 
1) у разі задоволення позову-на відповідача; 
2) у разі відмови в позові - на позивача; 
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 552,12 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн., понесених у зв`язку із розглядом справи у суді.
Відтак, суд виснує що, оскільки позовні вимоги позивача задоволено частково, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, із відповідача на користь позивача належить стягнути суму сплаченого позивачем судового збору за подання позовної заяви до суду пропорційно до обсягу задоволених позовних вимог у розмірі 552,12 грн.
Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.ст. 16, 526, 530, 543, 549-552, 610, 1054, 1050 Цивільного кодексу України, та керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 81, 89, 133, 141, 258-259, 268, 280-285 ЦПК України, суд
В И Р І Ш И В:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості – задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1  ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» (Код ЄДРПОУ 42640371, місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Гедройця Єди, 6 офіс 521) заборгованість за Договором №5183323 від 05.12.2021 року у розмірі 20060,50 гривень.
Стягнути з  ОСОБА_1  ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» (Код ЄДРПОУ 42640371, місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Гедройця Єди, 6 офіс 521) витрати по сплаті судового збору у розмірі 512,12 гривень.
Стягнути з  ОСОБА_1  ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» (Код ЄДРПОУ 42640371, місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Гедройця Єди, 6 офіс 521) понесені витрати на правову допомогу у розмірі 4000,00 гривень.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Повний текст рішення складено та підписано суддею 01.05.2026 року.

Суддя       Сергій ГАНОШЕНКО