Дата документу 02.06.2026
Справа № 337/1895/26
Провадження № 2-о/334/175/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 червня 2026 року м. Запоріжжя
Дніпровський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Гнатюка О.М.,
при секретарі Якущенко Е.Р.,
заявниці ОСОБА_1 
представника зацікавленої особи ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1 в порядку окремого провадження про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, заінтересовані особи: Міністерство оборони України, Військова частина НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ),-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2026 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаною заявою.
В обґрунтування заявлених вимог заявниця вказує, що з 2006 року проживає однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням суду від 12.09.2012 року №2-о/825/58/12 встановлений факт спільного проживання однією сім`єю заявниці та ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу у період з 2006 року по 2012 рік.
Після 2012 року відносини і до моменту звернення з заявою до суду сімейні відносини не припинялися. Ні заявниця, ні ОСОБА_3 з іншими особами шлюб не реєстрували. Відносини були відкритими та відомими оточуючим. До призову ОСОБА_3 вони разом проживали за адресою: АДРЕСА_1 , вели спільний побут, мали взаємні зв`язки та обов`язки, притаманні подружжю.
Після мобілізації ОСОБА_3 сімейні відносини збереглися. На час відпусток ОСОБА_3 проживав із заявницею.
26 вересня 2025 року вони були разом на весіллі доньки заявниці. У січні 2026 року був відкритий спільний банківський рахунок, що свідчить про ведення спільного бюджету.
На даний час ОСОБА_3 зник безвісти під час виконання бойового завдання. 
Про це сповіщенням заявницю як члена родини повідомив ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу потрібно їй для реалізації прав члена сім`ї військовослужбовця, у тому числі для отримання передбачених законодавством соціальних виплат та представництва його інтересів.
Просила суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2012 року по теперішній час.
Заявник у судовому засіданні заяву підтримала, просила її задовольнити. Вказала, що на момент розгляду справи ІНФОРМАЦІЯ_2 її було повідомлено про те, що ОСОБА_3 був полонений 11.03.2026 року під час виконання бойового завдання з оборони України. Встановлення факту проживання однією сім`єю потрібно задля реалізації прав, передбачених чином законодавством для членів сім`ї полонених.
У судовому засіданні представник заявника заяву підтримав, просив її задовольнити.
Представник заінтересованої особи ОСОБА_2 в судовому засідання вказав, що Міністерство оборони України не є учасником сімейних правовідносин, тому не може висловлюватись щодо можливості задоволення позовних вимог. В той же час зазначений факт має бути доведений в судовому засіданні належними доказами, що підтверджують саме сімейний характер відносин.
Представник зацікавленої особи в судове засідання не з`явився.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить наступного.
Відповідно до рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 12.09.2012 року встановлений факт проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_3 з лютого 2006 року однією сім`єю без шлюбу.
Відповідно до довідки ОСББ «ПОЛЮС ЗАПОРІЖЖЯ» ОСОБА_1 мешкає разом із ОСОБА_3 з 30.05.2008 року за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до довідки АТ «Приватбанк» в ОСОБА_1 отримала банківську картку, яка є додатковим електронним платіжним засобом до карти ОСОБА_3 .
Відповідно до сповіщення №068/2026 ІНФОРМАЦІЯ_4 від 11.03 .2025 року ОСОБА_3 зник безвісти 11.03.2026 року під час виконання бойового завдання з оборони України поблизу н.п. Гуляйпільське Пологівського району Запорізької області.
Відповідно до сповіщення №068/2026 ІНФОРМАЦІЯ_4 від 15.03 .2025 року ОСОБА_3 був полонений 11.03.2026 року під час виконання бойового завдання з оборони України поблизу н.п. Гуляйпільське Пологівського району Запорізької області.
Відповідно до ч. 2, 4 ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю, складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права й обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сімї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних звязках. Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.
Відповідно до ч. 1 ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц зроблено висновок, що вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сімєю; спільний побут; взаємні права та обовязки (статті 3, 74 СК України).
Таким чином, для встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню, і предметом доказування у таких справах є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сімї, наявності між сторонами взаємних прав та обовязків, притаманних подружжю.
Встановлення факту проживання однією сімєю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у звязку із цим взаємних прав та обовязків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обовязків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.
Такого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові 17 січня 2024 року у справі № 759/14906/18.
Належними і допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із подружжя; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що подружжя вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін. (постанова Верховного Суду від 15 липня 2020 року в справі № 524/10054/16).
Для встановлення спільного проживання однією сімєю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сімї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо.
Показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.
Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц, від 11 грудня 2019 року в справі № 712/14547/16-ц, від 24 січня 2020 року у справі № 490/10757/16-ц, від 08 грудня 2021 року у справі № 531/295/19.
Питання щодо встановлення факту спільного проживання однією сім`єю вирішується у кожному конкретному випадку, з урахуванням встановлених обставин справи та поданих сторонами доказів.
Встановлення факту проживання ОСОБА_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 необхідне заявниці для реалізації її прав та гарантій, набуття відповідного статусу, передбаченого Законом України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» та набуття права на звернення до відповідних органів для проведення дії та заходів щодо повернення з полону ОСОБА_3 .
Відповідно до ч. 4 ст. 6 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» члени сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин, мають право на соціальний захист у порядку, визначеному законодавством України.
Відповідно до ч. 6 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігається виплата грошового забезпечення. Військовослужбовець має право скласти у письмовій довільній формі особисте розпорядження на випадок захоплення його в полон або заручником, інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти про виплату належного йому грошового забезпечення особі (особам) за його вибором, визначивши розмір частки таких осіб у відсотках (далі-особисте розпорядження на випадок полону). Порядок підтвердження справжності підпису військовослужбовця на особистому розпорядженні на випадок полону, оформлення та зберігання такого розпорядження та його скасування здійснюються у порядку, передбаченому пунктом 4 статті 16 цього Закону. У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону грошове забезпечення виплачується дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовця аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови що ці права не були поновлені). Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 50 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань. У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзаці четвертому цього пункту, грошове забезпечення виплачується повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законним представником яких є військовослужбовець. Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 20 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань. Виплата грошового забезпечення особі (особам), визначеній (визначеним) в особистому розпорядженні на випадок полону, та особам, передбаченим цим пунктом, здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців у нейтральних державах або зникнення безвісти, їх звільнення з полону або визнання судом безвісно відсутніми чи оголошення судом померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини. Грошове забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, підлягає індексації відповідно до закону. Порядок та умови перерахунку розміру грошового забезпечення таких військовослужбовців встановлюються Кабінетом Міністрів України. Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, встановлюється Кабінетом Міністрів України. У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзацах четвертому-п`ятому цього пункту, належні та не виплачені військовослужбовцям, захопленим у полон або заручниками, а також інтернованим у нейтральних державах або зниклим безвісти, суми грошового забезпечення після оголошення їх судом померлими включаються до складу спадщини. Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України в військових формувань та правоохоронних органів. За військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігаються передбачені законом інші види забезпечення.
Постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року № 884 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти (далі - Порядок).
Згідно п. 2, 3 Порядку за військовослужбовцями зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення (далі - грошове забезпечення) з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, визначеним особам за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).
Пунктом 4 Порядку передбачено, що командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) розглядає заяву про виплату та додані до неї документи і приймає рішення про виплату належної частки грошового забезпечення заявникам або про відмову у виплаті грошового забезпечення. Рішення про виплату або відмову у виплаті грошового забезпечення у письмовій формі доводиться до відома заявника протягом 15 календарних днів з дня подання заяви про виплату з обов`язковим зазначенням підстави у разі відмови у такій виплаті.
Відповідно до п. 5 Порядку виплата визначеним особам грошового забезпечення здійснюється щомісяця на підставі наказів командирів (начальників, керівників) військових частин (установ, організацій) щодо військовослужбовців, зниклих безвісти, - до дня набрання законної сили рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми або дати складення актового запису про смерть включно.
Пунктом 6 Порядку передбачено, що виплата грошового забезпечення здійснюється: особам, визначеним в особистому розпорядженні на випадок полону, відповідно до зазначеного розміру частки у відсотках після здійснення встановлених законом відрахувань. У разі відсутності в особистому розпорядженні на випадок полону сто відсоткового розподілу грошового забезпечення нерозподілена частка грошового забезпечення зберігається за військовослужбовцями; у разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону-рівними частками в загальній сумі 50 відсотків грошового забезпечення (після здійснення встановлених законом відрахувань) - дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовців аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови, що ці права не були поновлені); у разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзаці третьому цього пункту, - рівними частками, в загальній сумі 20 відсотків грошового забезпечення (після здійснення встановлених законом відрахувань), - повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законними представниками яких є військовослужбовці. У разі неподання визначеними особами заяв про виплату належне невиплачене грошове забезпечення визначеним особам та військовослужбовцям: виплачується військовослужбовцям з дня звільнення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, інтернованих у нейтральних державах; включається до складу спадщини з дати складення актового запису про смерть.
У судовому засіданні допитано свідків за заявою заявника – ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (рідного брата ОСОБА_3 ), ОСОБА_7 (доньку заявниці), які підтвердили факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Зазначені обставини підтверджуються також спільними світлинами, скриншотами спільної переписки, наявністю спільного банкіського рахунку.
У даному випадку суд вважає заяву щодо встановлення факту її проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в період з 12.09.2012 року (ухвалення Хортицьким районним судом м. Запоріжжя рішення у справі 2-о/0825/58/12 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу) по 11.03.2026 року (момент потрапляння ОСОБА_3 у полон), як чоловіка та жінки без шлюбу, доведеною і такою, що підлягає задоволенню.
В іншій частині вимог слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 76, 77, 80, 81, 259, 263-265, 273, 293, 315, 318, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву задовольнити частково.
Встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 12.09.2012 року (ухвалення Хортицьким районним судом м. Запоріжжя рішення у справі 2-о/0825/58/12 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу) по ІНФОРМАЦІЯ_5 (момент потрапляння ОСОБА_3 у полон).
В іншій частині вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення складено 8 червня 2026 року.

Суддя: Гнатюк О. М.