Справа № 446/1894/24 Головуючий у 1 інстанції: Котормус Т. І. 
Провадження № 22-ц/811/1785/25 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

29 квітня 2026 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді: Ванівського О.М.
суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 09 квітня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівенергозбут" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за споживчу енергію,-

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Львівенергозбут" - Касіян Р.Р. звернулися в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за споживчу енергію.
Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що ТзОВ «Львівенергозбут» здійснює постачання електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1 на умовах договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг. За цією адресою зареєстрований побутовий споживач та відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 . З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно видно, що власником квартири за вищевказаною адресою є відповідачка ОСОБА_1 , яка є споживачем житлово-комунальних послуг. Відповідачка користувалась послугами, наданими позивачем та за період з 01.11.2021 по 01.08.2024 спожито 5278 кВт/год, однак свої зобов`язання в частині повної та своєчасної оплати за спожиту електроенергію систематично не виконувала, внаслідок чого утворилася заборгованість за спожиту електроенергію на загальну суму 10226,88 грн. Відтак, в силу вимог ст. 7, 8, 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", позивач просив стягнути з відповідачки зазначену суму заборгованості.
Рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 09 квітня 2025 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за споживчу енергію задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівенергозбут" заборгованість за спожиту електричну енергію в розмірі 10226,88 грн (десять тисяч двісті двадцять шість гривень вісімдесят вісім копійок).
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівенергозбут" сплачений судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 3 028,00 грн. (три тисячі двадцять вісім гривень нуль копійок)..
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач  ОСОБА_1  звернулася до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
Вважає, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
Покликається на те, що договір про надання послуг з постачання електричної енергії має укладатися на основі взаємної згоди сторін, однак її не ознайомили з умовами договору, що свідчить про відсутність її згоди на укладення договору. 
Вважає, що форма договору приєднання є формою одностороннього правочину, що унеможливлює внесення змін/доповнень/побажань іншою стороною та зобов?язує фізичних та юридичних осіб, що приєдналися до його істотних умов (акцептували) виключно шляхом добровільної оплати або двостороннім підписанням затвердженої форми Заяви-приєднання. Відсутність будь-якої оплати, що вважається конклюдентною дією, спрямованою на акцепт договору, вказує на відсутність правовідносин між сторонами. 
Також звертає увагу на те, що доказом відсутності будь-яких правовідносин з ТОВ «ЛЬВІВЕНЕРГОЗБУТ» є надіслана 21 жовтня 2024 року ПОВІДОМЛЕННЯ-ВИМОГА від 18 жовтня 2024 року № 8041100003489, яка була спрямована на досудове врегулювання спору та встановлення доброчесних відносин відповідно до звичаїв ділового обороту, відсилання на які містить Цивільний кодекс, зокрема у таких статтях: 529, 531, пункті 2 статті 538, 627,654,668, 682, 687, 689, 691, 846, 857, 938, 1014, 1021, 1059, 1068, 1088, 1089, 1099 тощо. Вказаний запит залишився без відповіді, що вказує на відсутність у представників юридичної особи необхідної правової компетенції та знань, яку вони зможуть підвищити у приватному порядку за умовами добровільного та безперечного акцепту раніше отриманої публічної оферти, що також засвідчує момент вступу у дію норм права передбачених ст. ст. 545 та 613 ЦК. 
Також зазначає, що позовну заяву підписано юрисконсультом ТОВ «Енергозбут» Касіян Романом, повноваження якого не були встановлені. В матеріалах справи відсутні відомості повноважень фізичної особи Касіяна Р. на вчинення будь-яких процесуальних дій. Таким чином, відсутність доказів на підтвердження повноважень в межах самопредставництва юридичної особи, засвідчує відсутність адміністративно-процесуальної дієздатності у підписанта позовної заяви, який може діяти лише відповідно до закону, статуту, положення або трудового договору (контракту), що безперечно вказує на порушення процесуальних норм. 
Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).
Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
З матеріалів справи вбачається, що предметом судового розгляду є стягнення суми, яка не перевищує 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Виключно бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які вже висловлені, зокрема, у позові заяві та апеляційній скарзі, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13-ц).
При цьому, згідно із ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.
Задовольняючи позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут», суд першої інстанції виходив з того, що відповідач належним чином не оплачувала надані їй послуги з електропостачання, внаслідок чого у неї виникла заборгованість за період з 01.11.2021 по 01.08.2024 в розмірі 10 226, 88 грн., що підлягає стягненню з неї на користь позивача.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власницею квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна № 389351570 від 02.08.2024 (а.с. 8).
Для оплати за надані послуги за спожиту електроенергію за адресою: АДРЕСА_1 , відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 .
Оскільки відповідачка не зверталася до позивача із заявою про відмову від приєднання до договору, а здійснювала споживання наданих позивачем послуг, таким чином, остання здійснила приєднання до публічного договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг на умовах комерційної пропозиції №1, яка є додатком 2 до цього договору що розміщені на офіційному веб - сайті позивача - www.lez.com.ua.
Згідно даних оператора системи розподілу (ПрАТ «Львівобленерго»), переданих у відповідності до чинного законодавства ТОВ «Львівенергозбут», та відображених у програмному забезпеченні позивача, за період з 01.11.2021 по 01.08.2024 по особовому рахунку № НОМЕР_1 спожито 5278 кВт/год.
Відтак за особовим рахунком № НОМЕР_1 у споживача ОСОБА_1 утворилась заборгованість за спожиту електроенергію за період 01.11.2021 по 01.08.2024 на загальну суму 10226,88 грн, що підтверджується розрахунком основної суми боргу за електроенергію.
Правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, регулює відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище визначаються Законом України «Про ринок електричної енергії».
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» споживач - фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, або юридична особа, що купує електричну енергію для власного споживання. Побутовий споживач - індивідуальний побутовий споживач (фізична особа, яка використовує електричну енергію для забезпечення власних побутових потреб, що не включають професійну та/або господарську діяльність) або колективний побутовий споживач (юридична особа, створена шляхом об`єднання фізичних осіб - побутових споживачів, яка розраховується за електричну енергію за показами загального розрахункового засобу обліку в обсязі електричної енергії, спожитої для забезпечення власних побутових потреб таких фізичних осіб, що не включають професійну та/або господарську діяльність).
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про ринок електричної енергії» учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах.
Споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів; надавати постачальникам послуг комерційного обліку, з якими він уклав договір, доступ до своїх електроустановок для здійснення монтажу, технічного обслуговування та зняття показників з приладів обліку споживання електричної енергії (ч. 3 ст. 58 Закону України «Про ринок електричної енергії»).
Відповідно до ч. 4 ст. 63 Закону України «Про ринок електричної енергії» постачальник універсальних послуг здійснює постачання електричної енергії у порядку, визначеному правилами роздрібного ринку, та на умовах договору постачання універсальних послуг. Договір про постачання універсальних послуг є публічним договором приєднання та розробляється постачальником універсальної послуги на підставі типового договору, форма якого затверджується Регулятором. Постачальник універсальних послуг розміщує договір постачання універсальних послуг на своєму офіційному веб-сайті.
Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.06.2018 року №429 ТОВ «Львівенергозбут» було видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії.
Законом «Про житлово-комунальні послуги» визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.
Відповідно до ст.. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до житлово-комунальних послуг належать:
1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком.
Послуга з управління багатоквартирним будинком включає:
утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо;
купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку;
поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку;
2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.
У відповідності до п. 5 ч. 2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Частиною 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Згідно ст. 63 Закону України «Про ринок електричної енергії» універсальні послуги надаються постачальником таких послуг виключно побутовим та малим не побутовим споживачам.
Відповідно до ст.ст. 11, 13, 14 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Цивільні права і обов`язки особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Із копії договору про постачання електричної енергії споживачу постачальником універсальних послуг, вбачається, що відповідно до п. 2.1 цього договору Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору. Пункт 6.2 договору визначає зобов`язання Споживача забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії відповідно до умов цього договору та пов`язаних з постачанням електричної енергії послуг згідно з умовами цього договору.
Згідно з п. 3.1.7. Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 312 від 14.03.2018 року, договір між електропостачальником та споживачем укладається, як правило, шляхом приєднання споживача до розробленого електропостачальником договору на умовах комерційної пропозиції, опублікованої електропостачальником.
Абзацом 5 пункту 13 Прикінцевих та перехідних положень даного Закону України «Про ринок електричної енергії» визначено, що фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії.
Твердження апелянта про те, що між сторонами відсутній договір на постачання електроенергії є безпідставними, оскільки фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії.
Окрім цього, згідно правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-2951цс15 від 20 квітня 2016 року, факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
За змістом статей 319, 322 ЦК України власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідач у спірний період користувалась послугами з постачання електричної енергії, а відтак у неї виник обов`язок щодо оплати вартості наданих послуг у повному розмірі, розрахованому на підставі діючих тарифів, і оскільки надані послуги не оплачувалися, то у відповідача склалася заборгованість по оплаті послуг з постачання електричної енергії в розмірі 10226,88 грн. за період з 01.11.2021 року по 01.08.2024 р., яка підлягає стягненню з відповідача в судовому порядку, що свідчить про підставність позовних вимог та їх задоволення.
Що стосується доводів апеляційної скарги відповідачки про те, що позовну заяву підписано юрисконсультом ТОВ «Енергозбут» Касіян Романом, повноваження якого не були встановлені, то слід вказати таке.
Так, частинами першою, третьою статті 58 ЦПК України встановлено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.
Юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.
Держава, Автономна Республіка Крим, територіальна громада беруть участь у справі через відповідний орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник, інша уповноважена особа відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування), або через представника (частина четверта статті 58 ЦПК України).
Так, на підтвердження своїх повноважень в суді першої інстанції особою якою було подано позовну заяву, а саме Касіян Р.Р. надано довіреність від імені директора ТОВ «Львівенергозбут» Ющака К., а тому такий вправі підписувати та подавати позовну заяву.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Керуючись ст.ст.367,368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375,381,382-384,389 ЦПК України, Львівський апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 09 квітня 2025 року - залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 29.04.2026 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.