Справа №766/7673/26 н/п 2/766/11071/26	

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"18" червня 2026 року
Херсонський міський суд Херсонської області в складі:
головуючої судді Кузьміної О.І.,
за участю секретаря судового засідання Савицького В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом адвоката Петряєва Володимира Вікторовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до Херсонської міської ради Херсонської області про визнання права користування житловим приміщенням,-

в с т а н о в и в :
Адвокат Петряєв Володимир Вікторович, який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Херсонської міської ради Херсонської області про визнання права користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що позивач є донькою ОСОБА_2 , яка ІНФОРМАЦІЯ_1 померла. Позивач звернулася до приватного нотаріусу Херсонського міського нотаріального округу Нікодон О.О з заявою про прийняття спадщини, після смерті матері ОСОБА_2 . Приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Нікодон О.О., заведено спадкову справу № 74332314 (номер у нотаріуса 58/2025). Згідно матеріалів спадкової справи позивач є єдиною спадкоємицею після смерті матері ОСОБА_2 , крім того на момент смерті останньої була зареєстрована та проживала разом з нею. ОСОБА_2 за життя отримала право на користування житловим приміщення, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується Архівною довідкою Ордера на житлове приміщення №149. За життя мати позивач не встигла здійснити первісну реєстрацію права власності на вказане майно, що позбавляє можливості їй отримати у спадщину, право власності на вказане майно, проте не позбавляє її права на отримання у спадщину права користування квартирою. Просить визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 право користування на кімнату у квартирі 4а спільного заселення житловою площею 11,8 м2, в будинку АДРЕСА_2 .
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 14.05.2026 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Позивач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Заяв, клопотань до суду не надходило.
Представник позивача адвокат Петряєв Володимир Вікторович в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, наполягав на задоволенні позовних вимог та не заперечував щодо заочного розгляду справи.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, у вирішення справи покладаються на розсуд суду.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи, ухваливши заочне рішення.
За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого 12.11.1992 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є донькою ОСОБА_2 .
Згідно із свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 07.07.2025 року ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до витягу про реєстрацію у спадковому реєстрі №81852527 від 14.07.2025 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Нікодон О.О., заведено спадкову справу № 74332314 (номер у нотаріуса 58/2025) за заявою ОСОБА_1 .
Відповідно до матеріалів спадкової справи та Відомостей про зареєстрованих осіб №298 від 26.01.2026 року, позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є єдиною спадкоємицею після смерті матері ОСОБА_2 , та на момент смерті останньої була зареєстрована та проживала разом з нею.
Відповідно до довідки від 26.01.2026 року за №298 та Ордера на житлове приміщення від 21.02.1994 року №149, ОСОБА_2 за життя отримала право на користування житловим приміщення, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , та місце проживання позивача ОСОБА_1 зареєстрована за вказаної адресою з 02.03.1994 року по теперішній час.
За життя спадкодавиця не встигла здійснити первісну реєстрацію права власності на вказане майно, що позбавляє можливості позивачці отримати у спадщину, право власності на вказане майно, проте не позбавляє її права на користування квартирою, як такою, що проживала у вказаному житловому приміщенні більше 5 років, як член сім`ї наймача.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 15 ЦК України, ст. 4 ЦПК України особа має право звернутися до суду у випадку порушення, невизнання або оспорювання свого цивільного права
Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У контексті рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE" викладені загальні принципи тлумачення статті 8 Конвенції щодо права на повагу до свого житла.
ЄСПЛ констатував, що "згідно з Конвенцією поняття "житло" не обмежується приміщенням, яке законно займаного або створено. Чи є конкретне місце проживання "житлом", яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем. Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла.
Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється "згідно із законом" та не може розглядатись як "необхідне в демократичному суспільстві…". Вислів "згідно із законом" не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід мав підставу в національному законодавстві, але також звертається до якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своїх термінах, а також закон має передбачати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування" (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 40, 41, 42, 43 ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року).
З урахуванням того, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла, при вирішенні справи, передбачених законом підстав для виселення особи, виходячи із принципу верховенства права, суд повинен у кожній конкретній справі провести оцінку на предмет того, чи є втручання у право особи на повагу до його житла не лише законним, але й "необхідним у демократичному суспільстві". Інакше кажучи, воно має відповідати "нагальній суспільній необхідності", зокрема бути співмірним із переслідуваною законною метою.
Члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї (стаття 64 ЖК).
У статті 65 ЖК України зазначено, що наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.
Повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім`ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку (частина перша та друга статті 106 ЖК України).
Наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (стаття 64 ЖК).
У постанові Верховного Суду України від 11 липня 2012 року у справі № 6-60цс12 зроблено висновок, що "у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (частини перша та друга статті 64 ЖК УРСР). Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (стаття 65 ЖК УРСР).
Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання".
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Право користування жилим приміщенням нарівні з наймачем виникає у тих осіб, які вселилися в якості членів сім`ї наймача в установленому законом порядку (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 вересня 2021 року у справі № 200/17337/17 (провадження № 61-865сво21)).
Аналіз змісту статті 65 ЖК України у системному зв`язку з іншими нормами права дає підстави для висновку, що за особою не може бути визнано право користування житловим приміщенням, якщо вона зберігає постійне місце проживання (право користування) в іншому житловому приміщенні (див. постанови Верховного Суду від 01 вересня 2021 року в справі № 641/7103/19 (провадження № 61-6885св20), від 06 жовтня 2021 року у справі № 646/660/19 (провадження № 61-17363св20, від 18 травня 2022 року у справі № 463/2277/20-ц (провадження № 61-2027св22)).
Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання. Оскільки відповідно до вимог закону вселення та проживання в квартирі може бути здійснено лише у встановленому порядку, членом сім`ї наймача, в розумінні частини другої статті 64 ЖК України, може бути визнано лише осіб, які вселилися у встановленому порядку та на відповідній правовій підставі постійно проживають в квартирі разом з наймачем (див. постанови Верховного Суду від 28 червня 2022 року у справі № 754/14628/17 (провадження № 61-10210св21), від 28 серпня 2023 року у справі № 199/736/22 (провадження № 61-5671св23)).
Для визнання наймачем на підставі статті 106 ЖК України іншого члена сім`ї необхідно щоб попередній член сім`ї мав правовий статус "наймача" (див. постанову Верховного Суду від 16 травня 2018 року в справі № 682/933/16-ц (провадження № 61-3248св18)).
Відсутність вмотивованої відмови виконавчого органу місцевого самоврядування, в контексті положень статті 106 ЖК України, не позбавляє права особи звернутися за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права до суду, та не є підставою для залишення позову без задоволення (див. постанову Верховного Суду від 30 січня 2018 року в справі № 686/15695/15-ц (провадження № 61-344св18)).
Аналогічна позиція викладена в Постанові Верховного суду від 05 лютого 2025 року у справі № 953/3382/23 провадження № 61-1044св24. 
Оскільки позивач почала проживати та була зареєстрована у квартирі АДРЕСА_3 а спільного заселення житловою площею 11,8 м2, в будинку АДРЕСА_2 з 1994 року разом з матір`ю, якій видано ордер від 21 лютого1994 року № 149 на вселення до вказаної квартири, то відповідно до статей 64, 65 ЖК України вона є членом сім`ї наймача (на час вселення неповнолітньою донькою наймача), що вселився до житлового приміщення на законних підставах.
За таких обставин суди приходить до висновку про існування підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 про визнання права користування житловим приміщенням.
Керуючись ст. 64, 65, 106 ЖК України, ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 141, 259, 264-265, 274, 280-283, 354 ЦПК України, суд-
у х в а л и в :
Позовну заяву адвоката Петряєва Володимира Вікторовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до Херсонської міської ради Херсонської області про визнання права користування житловим приміщенням – задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право користування на кімнату у квартирі АДРЕСА_4 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Херсонського апеляційного суду в порядку ст. 355 ЦПК України.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. 

Суддя	О. І. Кузьміна 	

Повний текст рішення складено 22 червня 2026 року.