Виноградівський районний суд Закарпатської області 
_______________________________________________________________________________________________    Справа № 299/5903/25
Номер провадження 2/299/2171/25

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.05.2026 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області у особі головуючого судді А.А.Надопта, секретар судового засідання О.М.Стрижак, за участю сторін та представника позивачки адвоката В.Є.Яворського, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя- 

В С Т А Н О В И В :
Позивачка звернулася у Виноградівський районний суд із даною позовною заявою до відповідача про поділ майна, як об`єкта права спільної сумісної власності та просить суд визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа (кв.м): 39.5, житлова площа (кв.м): 11.5, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2806530721101 та визнати в порядку поділу спільного майна подружжя за ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) право власності на 1/2 частку квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа (кв.м): 39.5, житлова площа (кв.м): 11.5, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: і 2806530721101; Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальна площа (кв.м): 268.1, житлова площа (кв.м): 61.7, опис: житловий будинок - літера А, хвіртка №1, ворота - №2, Ворота - №3, огорожа - №4, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2667674121020 та визнати в порядку поділу спільного майна подружжя за ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) право власності на 1/2 житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальна площа (кв.м): 268.1, житлова площа (кв.м): 61.7, опис: житловий будинок - літера А, хвіртка - №1, ворота - №2, Ворота - №3, огорожа - №4, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2667674121020; Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , загальна площа (кв.м): 58.4, житлова площа (кв.м): 40.5, матеріали стін: цегла, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1412620521212 та визнати в порядку поділу спільного майна подружжя за ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) право власності на 1/2 квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , загальна площа (кв.м): 58.4, житлова площа (кв.м): 40.5, матеріали стін: цегла, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1412620521212; Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , площа (га): 0.051, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер: 2121210100:00:001:0155 та визнати в порядку поділу спільного майна подружжя за ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) право власності на 1/2 земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , площа (га): 0.051, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер: 2121210100:00:001:0155; Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) транспортний засіб Renault Arkana д.н.з. НОМЕР_3 . 10. Визнати в порядку поділу спільного майна подружжя за ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) право власності на 1/2 транспортного засобу Renault Arkana д.н.з. НОМЕР_3 . 11, а також стягнути з ОСОБА_2 половину суми судового збору у розмірі 7 570,00 грн (сім тисяч п`ятсот сімдесят гривень нуль копійок).
Позов мотивований тим, що позивачка з 02.10.2004р. перебувала у шлюбі із відповідачем ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_4 від 02 жовтня 2004 року, під час якого у них народилося двоє дітей: -- ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 від 07 серпня 2007р. та ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_6 від 27 квітня 2011р. 
17 липня 2023 року шлюб між ними було розірвано, що підтверджується рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області у справі №299/283/23 від 17 липня 2023 року. 
Після розірвання шлюбу вони з відповідачем ще 2, 5 роки вони проживали разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу як чоловік та жінка, вели спільне господарство, мали спільні кошти та тривалий час намагалися зберегти сім`ю. 
Обгрунтовуючи свої вимоги щодо поділу спільного майна позивачка зазначає, що в період їх шлюбу ними було придбано:
1) 07 лютого 2025 року квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа (кв.м): 39.5, житлова площа (кв.м): 11.5, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2806530721101, вартість: 1 350 000, 00 (один мільйон триста п`ятдесят тисяч гривень нуль копійок), що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав №412170912 від, 07 лютого 2025 року (додаток 9), заявою від 11 березня 2024 року за№1344 (додаток 10), довідкою про надання інформаційно-консультаційних послуг (додаток 11) (вказана квартира була куплена за спільні кошти під час проживання разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу як чоловік та жінка); 
2) 06 грудня 2022 року житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальна площа (кв.м): 268.1, житлова площа (кв.м): 61.7, опис: житловий будинок - літера А, хвіртка - №1,, ворота - №2, Ворота - №3, огорожа - №4, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2667674121020, вартість: 7 100 000, 00 (сім мільйонів сто тисяч гривень нуль копійок), що підтверджується договором купівлі-продажу від 18 липня 2013 року за №2283 (додаток 12), витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №6444666 від 18 липня 2013 року (додаток 13), технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_4 від 11 липня 2013 року (додаток 14), довідкою про надання інформаційно консультаційних послуг (додаток 15);
3) 22 березня 2019 року квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , загальна площа (кв.м): 58.4, житлова площа (кв.м): 40.5, матеріали стін: цегла, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1412620521212, вартість: 830 000, 00 (вісімсот тридцять тисяч п`ятсот гривень нуль копійок), що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 22 березня 2019 року за №146 (додаток 16), витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №160619228 від 22 березня 2019 року (додаток 17), технічним паспортом від 15 березня 2019 року (додаток 18), звітом про оцінку майна (додаток 19), Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №155019673 від 04 лютого 2019 року (додаток 20), довідкою про надання-інформаційно-консультаційних послуг (додаток 21); 
4) 18 липня 2013 року земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , площа (га): 0.051, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер: 2121210100:00:001:0155, вартість: 152 500 (сто п`ятдесят дві тисячі п`ятсот гривень нуль копійок), що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №6446567 від 18 липня 2013 року (додаток 22), державним актом на право власності на земельну ділянку серії ВК №9818465 від 24 травня 2007 року (додаток 23), довідкою про надання інформаційно-консультаційних послуг (додаток 24);
Вказане підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №440632310 від 22 серпня 2025 року (додаток 25). 
Крім цього, Позивачем та Відповідачем спільно було придбано транспортний засіб марки «Renault» модель «Arkana», д.н.з. НОМЕР_3 , рік випуску: 2020, вартість: 600 000, 00 (шістсот тисяч гривень нуль копійок), що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_7 від 22 грудня 2020 року (додаток 26) та довідкою про надання інформаційно-консультаційних послуг завірена належним чином (додаток 27).
Позивачка вказує, що на купівлю вказаного вище майна вона надавала нотаріально завірену згоду, оскільки на момент придбання вказаного вище майна між ними існували стабільні та гармонійні сімейні стосунки, характерні для подружжя, що спільно господарює, планує майбутнє та приймає узгоджені рішення. 
Саме в силу цих взаємних довірливих стосунків вона не заперечувала проти того, аби оформити договір купівлі-продажу та зареєструвати право власності на квартиру АДРЕСА_5 , лише на ім`я відповідача, так як такий підхід мав виключно технічний характер, не змінював спільну природу набутого майна, та не свідчив про намір позивача відмовитися від своїх майнових прав.
Позивачка стверджує, що з 01 серпня 2008 року вона працює в Державній митній службі України та отримує стабільну заробітну плату, що підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору від 04 серпня 2025р., а також батьки Позивача неодноразово надавали фінансову допомогу на купівлю вказаного вище нерухомого майна.
Оскільки добровільно домовитися з відповідачем щодо розподілу спірного нерухомого майна в добровільному порядку не видається за можливе, а тому позивач змушена звернутися до суду за захистом свого права та просить суд виділити їй 1/2 частину спільно нажитого у шлюбі майна та визнати за нею право власності на ? частину зазначеного нерухомого майна, а також стягнути з відповідача на її користь половину суми судового збору у розмірі 7 570,00 грн.
До розгляду справи по суті позивачка подала до суду заяву від 11.05.2026р. в якій уточнила свої позовні вимоги, зокрема, у зв`язку із досягненням між сторонами добровільної згоди в досудовому порядку щодо транспортного засобу марки «Renault Arkana», д.н.з. НОМЕР_3 , а відтак в цій частині від позовних вимог відмовилась.
В судовому засіданні представник позивачки позовні уточнені вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві та просив такі задоволити; 
відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, у зв`язку з чим подав до суду свій відзив на позовні вимоги, зокрема, відповідач вважає, що у задоволенні заяви має бути відмовлено, оскільки все зазначене у позовних вимогах майно є його особистою власністю, так як було придбано за його особисті та запозичені кошти. Щодо квартири в АДРЕСА_1 , відповідач зазначив, що дане нерухоме майно - однокімнатна квартира, набута ним у право власності та зареєстрована за ним на праві власності майже через один рік і шість місяців після розірвання 17 липня 2023 року шлюбу між ними - 07 лютого 2025 року, придбано ним за особисті кошти, тобто не є і не може бути об`єктом спільної сумісної власності колишнього подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . При цьому на час набуття ним права власності на вказану квартиру та державної реєстрації за ним права власності на неї - 07 лютого 2025 року, він давно не проживав з позивачкою однією сім`єю, а проходив військову службу в ВЧ НОМЕР_8 в Запорізькій області, оскільки був мобілізований до ЗСУ 29 жовтня 2024 року та звільнився з військової ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується доданими до відзиву документами. Крім того, з літа 2022р. він здійснював догляд за своїм хворим батьком ОСОБА_5 та здійснює опіку над ним і зараз, а тому проживав переважно за місцем його реєстрації в АДРЕСА_6 . Також не відповідає дійсності твердження позивачки про те, що на момент придбання вище вказаного майна між ним на позивачкою існували стабільні та гармонійні сімейні стосунки, оскільки колишня дружина неодноразово безпідставно зверталась до поліції з заявами про притягнення його до адміністративної відповідальності за домашнє насильство, а відтак на підставі викладеного відповідач просить суд у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 - відмовити повністю. 
Отже, заслухавши представника позивачки та дослідивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозв`язку у відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України, взявши до уваги письмовий відзив відповідача, суд приходить до наступного.
Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.
Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини (стаття 10 ЦПК України). 
Під час вирішення цивільного спору суд у межах своїх процесуальних повноважень та в межах позовних вимог установлює зміст (правову природу, права та обов`язки) правовідносин сторін, які випливають зі встановлених обставин, та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Законодавець вказує саме на «норму права», що є значно конкретизованим, ніж закон. Більш того, керуючись положеннями ЦПК України, така функціональність суду має імперативний характер. Підсумок такої процесуальної діяльності суду відображається в судовому рішенні, зокрема в його мотивувальній і резолютивній частинах.
Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).
Суди, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України, розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Частиною 1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів.
Здійснюючи правосуддя (ст.5 ч.1 ЦПК), суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Завданнями цивільного судочинства (ст.2 ЦПК) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Зокрема, тлумачення змісту як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) за своєю суттю є нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, під час тлумачення норм, що містяться в актах цивільного законодавства.
Статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод 1950р. кожен має право на справедливий та публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановлений законом, який вирішить спір щодо його права та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Так, оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.89 ЦПК України з врахуванням положень ст.ст.76-88 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.ст.12,13,78,81,82 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов`язані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Суд виходить з того, що даний спір між сторонами виник із сімейних правовідносин.
Так, судом встановлено, що сторони по справі з 02.10.2004р. перебували у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_4 від 02.10.2004р., під час якого у них народилося двоє дітей: ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Встановлено, що 17.07.2023р. рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області у справі №299/283/23 шлюб між сторонами було розірвано, проте, після розірвання шлюбу сторони ще 2,5 роки проживали разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу як чоловік та жінка, вели спільне господарство, мали спільні кошти, оскільки тривалий час намагалися зберегти сім`ю. 
З матеріалів справи також встановлено, що в період шлюбу подружжям ОСОБА_6 було придбано майно:
1)06 грудня 2022 року житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальна площа (кв.м): 268.1, житлова площа (кв.м): 61.7, опис: житловий будинок - літера А, хвіртка - №1,, ворота - №2, Ворота - №3, огорожа - №4, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2667674121020, вартість: 7 100 000, 00 (сім мільйонів сто тисяч гривень нуль копійок), що підтверджується договором купівлі-продажу від 18 липня 2013 року за №2283 (додаток 12), витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №6444666 від 18 липня 2013 року (додаток 13), технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_4 від 11 липня 2013 року (додаток 14), довідкою про надання інформаційно консультаційних послуг (додаток 15);
2)18 липня 2013 року земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , площа (га): 0.051, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер: 2121210100:00:001:0155, вартість: 152 500 (сто п`ятдесят дві тисячі п`ятсот гривень нуль копійок), що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №6446567 від 18 липня 2013 року (додаток 22), державним актом на право власності на земельну ділянку серії ВК №9818465 від 24 травня 2007 року (додаток 23), довідкою про надання інформаційно-консультаційних послуг (додаток 24);
3) 22.03.2019р. квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , загальна площа (кв.м): 58.4, житлова площа (кв.м): 40.5, матеріали стін: цегла, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1412620521212, вартість: 830 000, 00 (вісімсот тридцять тисяч п`ятсот гривень нуль копійок), що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 22 березня 2019 року за №146 (додаток 16), витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №160619228 від 22 березня 2019 року (додаток 17), технічним паспортом від 15 березня 2019 року (додаток 18), звітом про оцінку майна (додаток 19), Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №155019673 від 04 лютого 2019 року (додаток 20), довідкою про надання-інформаційно-консультаційних послуг (додаток 21); 
Вказане підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №440632310 від 22 серпня 2025 року (додаток 25).
4) 07.02.2025р. квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа (кв.м): 39.5, житлова площа (кв.м): 11.5, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2806530721101, вартість: 1 350 000, 00 (один мільйон триста п`ятдесят тисяч гривень нуль копійок), що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав №412170912 від, 07 лютого 2025 року (додаток 9), заявою від 11 березня 2024 року за №1344 (додаток 10), довідкою про надання інформаційно-консультаційних послуг (додаток 11) (вказана квартира була куплена за спільні кошти під час проживання разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу як чоловік та жінка).
Також встановлено, що на купівлю вказаного вище майна позивачка надавала нотаріально завірену згоду, оскільки на момент придбання вказаного майна між сторонами існували стабільні та гармонійні сімейні стосунки, характерні для подружжя, що спільно господарює, планує майбутнє та приймає узгоджені рішення. Саме в силу цих взаємних довірливих стосунків позивачка не заперечувала проти того, аби оформити договір купівлі-продажу та зареєструвати право власності на квартиру АДРЕСА_5 на ім`я відповідача, так як такий підхід мав виключно технічний характер, не змінював спільну природу набутого майна, та не свідчив про намір позивача відмовитися від своїх майнових прав.
Матеріалами справи також стверджено, що позивачка з 01.08.2008р. працює в Державній митній службі України та отримує стабільну заробітну плату, що підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору від 04 серпня 2025 року (додаток 28). 
Отже, судом встановлено обсяг спільно нажитого майна подружжям ОСОБА_6 , наявного на час припинення спільного ведення господарства, а також з`ясовано джерело і час його придбання. 
Між тим, ст.263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Розглядаючи вказану справу на підставі наведених і встановлених у судовому засідання фактів суд констатує, що вони регулюються правовідносинами, визначеними нормами Сімейного та Цивільного кодексів України.
Так, ст.372 ЦК України гарантовано, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.
Відповідно до ст.60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної власності подружжя.
Такі ж положення містить й норма ст. 368 ЦК України.
За змістом ч.1 ст. 61 СК України об`єктами права спільної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту.
Згідно ст.63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
В той же час, відповідно до вимог ст.64 СК України дружина та чоловік мають право на укладення між собою усіх договорів, які не заборонені законом, як щодо майна, що є їхньою особистою приватною власністю, так і щодо майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Як зазначає Пленум Верховного Суду України у пункті 23 постанови від 21.12.2007 р. №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. 
Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (ст.60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, слід керуватися критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності: час набуття такого майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя (постанова Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року №6-2333ус 15).
Відповідно до ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.
Частиною 1 ст.70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Згідно ч.ч.1,4 ст.71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.
Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Крім того, рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст 65 СК України. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного, сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі (п.30 Постанови). Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.
Відповідно до частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема, є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.
Тлумачення норм сімейного законодавства свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».
Тобто, той із подружжя, який заявляє про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних та допустимих доказів.
Ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 19.09.2012 року №17-рп/2012 у справі за конституційним зверненням приватного підприємства ІКІО щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 Сімейного кодексу України право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 Кодексу. Поділ майна, що є об`єктом права спільно сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у раз неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина перша, друга статті 71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). 
Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує та зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних та допустимих доказів.
Доводів позивача ОСОБА_1 у судовому розгляді стороною відповідача не спростовано. 
З огляду на наведене судом достеменно встановлено, що спірне майно, а саме: житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ; земельна ділянка, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , площа (га): 0.051, квартира в АДРЕСА_1 - набуте під час шлюбу між сторонами, а відтак воно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. 
Що стосується позовних вимог щодо квартири, придбаної 07.02.2025р., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 суд зазначає наступне.
Якщо за час окремого проживання подружжя до фактичного припинення шлюбних відносин спільне майно його членами не придбавалося, суд відповідно до ч.6 ст.57 СК може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте кожним з них за цей період та за вказаних обставин, і провести поділ тільки того майна, що було їхньою спільною власністю до настання таких обставин. 
Зокрема, у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі №462/518/18, суд дійшов наступного висновку: «...факт реєстрації спірного нерухомого майна на ім`я одного з подружжя не означає, що воно належить лише цій особі. Майно в цьому разі є спільною сумісною власністю подружжя та належить чоловікові та дружині в рівних частках з моменту його придбання». 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 161/18051/20 від 14 травня 2024 року вказано: "Виникнення режиму спільної сумісної власності подружжя на все придбане за час шлюбу майно презюмується, доки інший з подружжя не довів іншого. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 03 квітня 2024 року у справі №210/2492/19. 
Отже, наведеними нормами права передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного з подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя ".
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 210/2492/19 від 03 квітня 2024 року вказано: "Частина перша статті 21 СК України визначає шлюбом сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до частини першої статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов 'язків подружжя. Так, у статті 60 СК України закріплено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує. "
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті їй, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім , встановлених цим Кодексом.
Отже, вказане вище майно, зокрема. квартира за адресою: АДРЕСА_1 , з урахуванням перебування сторін у фактичних шлюбних відносинах ще 2,5 років після розірвання їх шлюбу, була набута сторонами в період перебування у шлюбі, за спільні кошти подружжя, а тому також є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.
З урахуванням того, що подружжям ОСОБА_6 згоди щодо поділу спірного майна не досягнуто, суд погоджується, що запропонований позивачем поділ майна, буде справедливим та відповідатиме інтересам обох сторін, а відтак, з огляду на встановлені судом обставини справи, норми, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Згідно вимог п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Тому, з відповідача на користь позивача, з урахуванням її позиції, зазначеній в позовній заяві щодо стягнення з відповідача половини сплаченого нею судового збору, слід стягнути половину суму сплаченого судового збору в розмірі 7 570,00 грн.
На підставі викладеного, відповідно до вимог ст.ст.57,60 СК України, ст.372 ЦК України, п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» та керуючись ст.ст.2-5,10,12,13,18,81,144,223,259,263-265 ЦПК України, суд:

У Х В А Л И В :
Уточнений позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - задоволити.
Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальна площа (кв.м): 268.1, житлова площа (кв.м): 61.7, опис: житловий будинок - літера А, хвіртка №1, ворота - №2, Ворота - №3, огорожа - №4, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2667674121020.
Визнати в порядку поділу спільного майна подружжя за ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) право власності на 1/2 житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальна площа (кв.м): 268.1, житлова площа (кв.м): 61.7, опис: житловий будинок - літера А, хвіртка - №1, ворота - №2, Ворота - №3, огорожа - №4, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2667674121020.
Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , площа (га): 0.051, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер: 2121210100:00:001:0155. 
Визнати в порядку поділу спільного майна подружжя за ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) право власності на 1/2 земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , площа (га): 0.051, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер: 2121210100:00:001:0155.
Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , загальна площа (кв.м): 58.4, житлова площа (кв.м): 40.5, матеріали стін: цегла, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1412620521212. 
Визнати в порядку поділу спільного майна подружжя за ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) право власності на 1/2 квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , загальна площа (кв.м): 58.4, житлова площа (кв.м): 40.5, матеріали стін: цегла, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1412620521212. 
Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа (кв.м): 39.5, житлова площа (кв.м): 11.5, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2806530721101. 
Визнати в порядку поділу спільного майна подружжя за ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) право власності на 1/2 частку квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа (кв.м): 39.5, житлова площа (кв.м): 11.5, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2806530721101. 
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ), мешканця АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , мешканки АДРЕСА_7 половину суми судового збору у розмірі 7 570,00 грн (сім тисяч п`ятсот сімдесят гривень нуль копійок). 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Апеляційного суду Закарпатської області.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий	Надопта А. А.