ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2026 року	Львів	Справа № 380/3986/25 пров. № А/857/33015/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді	Матковської З. М.	
суддів -	Гуляка В. В.	
 	Ільчишин Н. В.	
розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 липня 2025 року у справі № 380/3986/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправними дій, (головуючий суддя першої інстанції Брильовський Р.М., за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, місце ухвалення м. Львів, дата складання повного тексту 11 липня 2025 року),-
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 (далі - позивачка) звернулась до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції (далі – відповідач), у якому просила: 
- визнати протиправним та скасувати терміновий заборонний припис серії АА № 432853 від 23.02.2025 складений стосовно кривдника ОСОБА_1 ;
- визнати протиправним та скасувати терміновий заборонний припис серії АА № 432854 від 23.02.2025 складений стосовно кривдника ОСОБА_1 .
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що поліцейський взводу 1 роти 2 батальйону 1 УПП у Львівській області ДПП капрал поліції Баглай Артур Васильович склав терміновий заборонний припис стосовно кривдника серія АА № 432854 від 23.02.2025 про те, що позивачка о 20 год. 55 хв. вчинила домашнє насильство стосовного свого чоловіка ОСОБА_2 психологічного характеру, а саме ображала, принижувала. Також, аналогічний терміновий заборонний припис стосовно кривдника серія АА № 432853 від 23.02.2025 складений відносно доньки позивачки ОСОБА_3 . 
Вказаними заборонними приписами застосовано заходи термінового заборонного припису стосовно кривдника: зобов`язання залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи. 
На переконання позивачки, жодних правових підстав для складення оскаржуваних приписів стосовно позивачки не було. 
Зазначає, що терміновий заборонний припис стосовно кривдника виноситься кривднику уповноваженими підрозділами органів Національної поліції у разі існування безпосередньої загрози життю чи здоров`ю постраждалої особи з метою негайного припинення домашнього насильства, недопущення його продовження чи повторного вчинення. 
Позивачка із такими приписами не погоджується, вважає їх протиправним і таким що винесені з порушенням встановленого порядку, оскільки оформлені не відповідно до фактичних обставин справи та за відсутності будь-яких підстав, а тому базуються на припущеннях відповідача, які нічим не обґрунтовані, що в сукупності, на думку позивачки, порушує її права.
З огляду на викладене, позивачка звернулась із цим позовом до суду.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11 липня 2025 року позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправним дій задоволено повністю.
Визнано протиправними та скасовано термінові заборонні приписи серії АА № 432853 від 23.02.2025 та серії АА № 432854 від 23.02.2025, складені стосовно кривдника ОСОБА_1 .
Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції 2422 грн 40 коп сплаченого судового збору.
Не погодившись із цим рішенням, його оскаржив відповівач, подавши апеляційну скаргу, у якій вказує, що підставою для оскарження рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.
Зазначає, що відносно позивачки було винесено ТЗП-1 та ТЗП-2 строком на 5 (п`ять) діб (зобов`язання залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи, що чітко відповідає вимогам чинного законодавства та даній ситуації, що мала місце 23.02.2025. Наголошує, що в даному випадку позивачка була кривдником. Відтак, цілком логічно та абсолютно законно, патрульні поліцейські склали відповідні протоколи та термінові заборонні приписи.
Окрім цього, апелянт звертає увагу, що закриття провадження у справі по протоколах за ст. 173-2 КУпАП, відносно позивачки, не є підставою для скасування ТЗП-1 та ТЗП 2
Апелянт вважає, що патрульні поліцейські, приймаючи рішення про притягнення позивачки до відповідальності, а саме під час винесення ТЗП, діяли в межах власної дискреції, яка визначається завданнями та функціями передбаченими Законом України «Про Національну поліцію», КУпАП та посадовою інструкцією поліцейського, на основі зібраних доказів.
Також, з огляду на те, що було складено форми оцінки ризиків, складено Протоколи про адміністративне правопорушення, відібрано пояснення, заяву, були підстави вважати, що наявні ризики повторного вчинення домашнього насильства. Тому, працівники поліції мали законні підстави для винесення ТЗП чим дотримали процедуру винесення відповідних заборонних приписів, які є обґрунтованими, правомірними, винесеними на підставі та у порядку передбаченому чинним законодавством України. 
Вказує, що, доводи позивачки, не спростовують факту вчинення домашнього насильства, не підтвердженні належними, допустимими та у їх сукупності достатніми доказами відповідно до вимог ст. ст. 73, 74 КАС України, та не є підставою для визнання протиправним ТЗП-1 та ТЗП-2, відтак, повинні судом оцінюватись критично, як єдиний спосіб позивачки уникнути встановленої законом відповідальності.
Зважаючи на викладене, скаржник просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову повністю.
Відзив на апеляційну скаргу позивачка не подала. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Суд встановив та з матеріалів справи слідує, що поліцейський взводу 1 роти 2 батальйону 1 УПП у Львівській області ДПП капрал поліції Баглай Артуром Васильовичем 23.02.2025 склав термінові заборонні приписи стосовно кривдника ОСОБА_1 : серії НОМЕР_1 щодо постраждалої ОСОБА_3 та серії НОМЕР_2 щодо постраждалого ОСОБА_2 .
Вказаними заборонними приписами застосовано заходи термінового заборонного припису стосовно кривдника: зобов`язання залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи.
Термінові заборонні приписи стосовно кривдника винесені строком на 5 діб з 23 год. 00 хв. 23.02.2025 до 23 год. 00 хв. 28.02.2025.
Вказані заборонні приписи підписано посадовою особою, яка їх склала, а також постраждалою особою.
Вважаючи зазначені приписи протиправними та такими, які необхідно скасувати, позивачка звернулася до суду з цим позовом, оскільки вважає, що у відповідача були відсутні підстави для винесення оскаржуваних приписів через відсутність факту застосування домашнього насильства.
Суд першої інстанції позовні вимоги задовольнив повністю, виходячи із тих підстав, що поліцейський уповноваженого підрозділу поліції формально здійснив перевірку інформації, що зазначена у відповідній заяві, не встановив форму домашнього насильства, не пересвідчився у тому, що таке дійсно створило безпосередню загрозу життю чи здоров`ю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Суд зазначив, поспішаючи провести оцінку ризиків вчинення домашнього насильства, поліцейський здійснив це формально, без з`ясування дійсних обставин справи. Така оцінка відповідача не відповідає приписам п.6 розділу ІІ Порядку № 369/180, а тому суд вважає необґрунтованими дії офіцера поліції щодо винесення термінови заборонних приписів стосовно позивачаки, право на винесення яких чітко передбачено п.7 Порядку №369/180.
Зважаючи на викладене, суд першої інстанції вказав, що також, що поліцейський взводу 1 роти 2 батальйону 1 УПП у Львівській області ДПП Баглай Артур Васильович 23.02.2025 виніс заборонні приписи без належного встановлення факту вчинення домашнього насильства у будь-якій формі.
Надаючи правову оцінку аргументам сторін, враховуючи зміст наданих пояснень, дослідженим відеозаписам, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржувані термінові заборонні приписи стосовно кривдника не відповідають критеріям правомірного рішення суб`єкта владних повноважень, які встановлені пунктами третім, п`ятим, шостим частини другої статті 2 КАС України, тому їх належить визнати протиправними та скасувати.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх правильними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.
Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства визначено у Законі України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07 грудня 2017 року № 2229-VIII (далі - Закон № 2229-VIII, у редакції чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин).
Статтею 1 Закону № 2229-VIII визначено, окрім іншого, наступні поняття:
домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь;
кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі; 
особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі;
оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи;
терміновий заборонний припис стосовно кривдника - спеціальний захід протидії домашньому насильству, що вживається уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України як реагування на факт домашнього насильства та спрямований на негайне припинення домашнього насильства, усунення небезпеки для життя і здоров`я постраждалих осіб та недопущення продовження чи повторного вчинення такого насильства.
Відповідно до ч. 3 ст.3 Закону № 2229-VIII дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству.
За вимогами п. 4 ч. 1 ст. 10 Закону № 2229-VIII до повноважень уповноважених підрозділів органів Національної поліції України у сфері запобігання та протидії домашньому насильству належать винесення термінових заборонних приписів стосовно кривдників.
Як визначено п. 1 ч. 1 ст. 24 Закону № 2229-VIII, до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать терміновий заборонний припис стосовно кривдника.
Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону № 2229-VIII, терміновий заборонний припис виноситься кривднику уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України у разі існування безпосередньої загрози життю чи здоров`ю постраждалої особи з метою негайного припинення домашнього насильства, недопущення його продовження чи повторного вчинення.
Згідно із ч. 2 ст. 25 Закону № 2229-VIII, терміновий заборонний припис може містити такі заходи: зобов`язання залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи; заборона на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи; заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою.
Також, частинами 4, 5, 6 ст. 25 Закону № 2229-VIII передбачено, що терміновий заборонний припис виноситься за заявою постраждалої особи, а також за власною ініціативою працівником уповноваженого підрозділу органів Національної поліції України за результатами оцінки ризиків. Терміновий заборонний припис виноситься строком до 10 діб. Терміновий заборонний припис вручається кривднику, а його копія - постраждалій особі або її представнику.
Із матеріалів справи встановлено, що 23 лютого 2025 року уповноважена особа відповідача, склала термінові заборонні приписи стосовно кривдника ОСОБА_1 : а саме:
від 23.02.2025 серії АА № 432853 щодо постраждалої ОСОБА_3 ; 
від 23.02.2025 серії АА № 432854 щодо постраждалого ОСОБА_2 .
Як встановлено ч. 11 ст. 25 Закону № 2229-VIII, терміновий заборонний припис виноситься в порядку, затвердженому Міністерством внутрішніх справ України
Так, Міністерство внутрішніх справ України наказом від 01 серпня 2018 року № 654 затвердило Порядок винесення уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України термінового заборонного припису стосовно кривдника (далі - Порядок №654, у редакції чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин), який визначає процедуру винесення уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України термінового заборонного припису стосовно кривдника.
Розділ ІІ Порядку № 654 визначає процедуру винесення термінового заборонного припису стосовно кривдника.
Так, відповідно до пунктів 6, 7 Порядку № 654 терміновий заборонний припис стосовно кривдника (додаток 1) складається на бланку, виготовленому друкарським способом згідно з технічним описом бланка термінового заборонного припису стосовно кривдника (додаток 2), на якому проставлено відповідні серію та номер.
Усі реквізити припису заповнюються державною мовою, розбірливим почерком, чорнилом чорного або синього кольору.
Пунктом десятим Порядку № 654 передбачено, що зазначається під час винесення припису.
Відповідно до пункту 11 Порядку № 654, припис підписується працівником уповноваженого підрозділу поліції, який його виніс, постраждалою особою (її представником) і кривдником власноруч на оригіналі та кожній з копій.
Відповідно до розділу II Порядку №654 терміновий заборонний припис виноситься за заявою постраждалої особи, а також за власною ініціативою працівника уповноваженого підрозділу поліції за результатами оцінки ризиків.
Наказом Міністерства соціальної політики України, Міністерства внутрішніх справ України від 13 березня 2019 року № 369/180 затверджено Порядку проведення оцінки ризиків вчинення домашнього насильства (далі - Порядок № 369/180 у редакції чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин), який визначає процедуру проведення оцінки вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи, з метою визначення ефективних заходів реагування, спрямованих на припинення такого насильства та попередження його повторного вчинення.
Розділом ІІ № 369/180 визначено процедуру оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, яким, окрім іншого, передбачено наступне:
оцінка ризиків проводиться за факторами небезпеки/ризиків щодо вчинення домашнього насильства, передбачених у формі оцінки ризиків вчинення домашнього насильства згідно з додатком до цього Порядку, шляхом спілкування/бесіди з постраждалою від такого насильства особою або її представником, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи;
за результатами заповнення форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства поліцейський уповноваженого підрозділу поліції визначає рівень небезпеки, який ураховується під час винесення термінового заборонного припису стосовно кривдника, вжиття інших заходів для припинення такого насильства, недопущення його продовження чи повторного вчинення, надання допомоги постраждалим особам;
фактори небезпеки/ризику щодо вчинення домашнього насильства визначаються за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства, і представлені у формі оцінки ризиків вчинення домашнього насильства у вигляді питань, на які відповідає поліцейський уповноваженого підрозділу поліції за результатами спілкування з постраждалою особою, та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи;
у зв`язку з тим, що кожна окрема ситуація може мати унікальні чинники/обставини, які впливають на рівень небезпеки та ризик летального випадку, пов`язаного з насильством, не передбачені формою оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, поліцейський уповноваженого підрозділу поліції на власний розсуд може оцінити рівень небезпеки як високий, якщо він/вона вважає, що постраждала особа перебуває в потенційно небезпечній ситуації або яка може спричинити смерть особи або інші тяжкі наслідки;
про наявність та можливі наслідки дії таких чинників/обставин поліцейський уповноваженого підрозділу поліції робить запис у відповідній позиції форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства;
дві відповіді «Так» на запитання з № 1-6 та на будь-яку кількість запитань з № 7-27 форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, а також якщо поліцейський уповноваженого підрозділу поліції вважає, що постраждала особа перебуває в ситуації, яка може спричинити її смерть або інші тяжкі наслідки, оцінюється як високий рівень небезпеки;
відповідь «Так» на одне запитання з № 1-6 та на щонайменше сім і більше запитань з № 7-27 або жодної відповіді на запитання з № 1-6, але не менше чотирнадцяти позитивних відповідей на запитання з № 7-27 форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства оцінюється як середній рівень небезпеки;
відповідь «Так» на одне запитання з № 1-6 та на не більше ніж шість запитань з № 7-27 або не більше тринадцяти позитивних відповідей на запитання з № 7-27 форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства оцінюється як низький рівень небезпеки;
якщо на всі запитання отримано відповіді «Без відповіді / Невідомо», поліцейський уповноваженого підрозділу поліції на свій розсуд може оцінити ситуацію як таку, що має високий рівень небезпеки;
залежно від визначеного рівня небезпеки, яка загрожує постраждалій особі, поліцейський уповноваженого підрозділу поліції приймає рішення щодо необхідності винесення термінового заборонного припису стосовно кривдника та застосування заходів, передбачених частиною другою статті 25 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»;
якщо рівень небезпеки оцінюється як низький або середній, а інші чинники/обставини, що можуть вплинути на рівень небезпеки, відсутні, терміновий заборонний припис стосовно кривдника виноситься на розсуд поліцейського уповноваженого підрозділу поліції;
у разі високого рівня небезпеки поліцейський уповноваженого підрозділу поліції обов`язково виносить терміновий заборонний припис стосовно кривдника;
у разі наявності декількох постраждалих осіб форма оцінки ризиків вчинення домашнього насильства заповнюється щодо кожної постраждалої особи окремо;
після проведення оцінки ризиків поліцейський уповноваженого підрозділу поліції долучає форму оцінки ризиків вчинення домашнього насильства до матеріалів, зібраних за фактом такого насильства.
Щодо оскаржуваного припису від 23.02.2025 серії АА № 432853, який складено у зв`язку зі скоєнням позивачкою домашнього насильства стосовно постраждалої особи – ОСОБА_3 , апеляційний суд зважає на таке. 
Так, припис від 23.02.2025 серії АА № 432853 винесено за результатами проведеної оцінки ризиків за наслідком опитування ОСОБА_3 , шляхом отримання відповідей на 27 запитань, що, в силу пункту 6 розділу II Порядку № 369/180, свідчить про наявність високого рівня небезпеки.
Відповідно до форми оцінки вчинення домашнього насильства від 23.02.2025, яка наявна в матеріалах справи, де кривдником є ОСОБА_1 , працівник поліції оцінив рівень небезпеки як високий, з урахуванням відповідей ОСОБА_3 "Так" на запитання № 1, №2, №3, №4, №6, №8, №9, №10, №11, №13, №14, №20.
Щодо оскаржуваного припису від 23.02.2025 серії АА № 432854, який складено у зв`язку зі скоєнням позивачкою домашнього насильства стосовно постраждалої особи – ОСОБА_2 , апеляційний суд зважає на таке.
Так, припис від 23.02.2025 серії АА № 432854 винесено за результатами проведеної оцінки ризиків за наслідком опитування ОСОБА_2 , шляхом отримання відповідей на 27 запитань, що, в силу пункту 6 розділу II Порядку № 369/180, свідчить про наявність високого рівня небезпеки.
Відповідно до форми оцінки вчинення домашнього насильства від 23.02.2025, яка наявна в матеріалах справи, де кривдником є ОСОБА_1 , працівником поліції оцінено рівень безпеки як високий, з урахуванням відповідей, ОСОБА_2 "Так" на запитання № 1, №2, №3, №6, №10, №11, №12, №13, №14, №19, №26, №27.
Апеляційний суд зауважує, що вказані обставини також підтверджуються наявними у матеріалах справи відеодоказами подій, які мали місце 23.02.2025 близько 20 год. 55 хв. за адресою: АДРЕСА_1 .
Так, із досліджених відеодоказів встановлено, що працівник поліції формально здійснив перевірку інформації, що зазначена у відповідній заяві, не встановив відповідно до вимог Порядку № 369/180 правильну форму домашнього насильства, не пересвідчився у тому, що таке дійсно створило безпосередню загрозу життю чи здоров`ю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . 
Разом із цим, поліцейський, оцінюючи рівень небезпеки, постійно пришвидшує опитуваних, просить щоб не затягували час. 
При цьому, як видно із відеозапису, ОСОБА_3 на запитання відповідає або кивком голови, або й зовсім не відповідає ствердно. Також, ОСОБА_3 не розуміє зміст усіх поставлених питань, сумнівається, у час як поліцейський, не повертаючись до поставленого питання ще раз, каже, що він вже поставив відповідь “так”.
Також встановлено, що на деякі питання поліцейський сам проставляє відмітку “так” без відповіді на це питання як ОСОБА_2 так і ОСОБА_3 . 
Така ситуація повторялася неодноразово, в той же час, поспішаючи провести оцінку ризиків вчинення домашнього насильства, поліцейський здійснив це формально, без з`ясування дійсних обставин справи.
Окрему увагу апеляційний суд звертає на поведінку самої ОСОБА_3 , під час проведення оцінки рівня небезпеки. З відеозапису вбачається, що остання у процесі опитування наносила макіяж, не виявляла жодних ознак стривоженості, переляку, емоційного напруження чи психологічного дискомфорту, які об`єктивно мали б бути притаманні особі, що зазнала або перебуває під безпосередньою загрозою домашнього насильства. 
Аналогічно, з поведінки ОСОБА_2 , а також інших присутніх осіб, а саме: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 ; не вбачається стану стривоженості, наляканості, напруження чи сприйняття обстановки як такої, що становить реальну небезпеку для життя чи здоров`я. Усі зазначені особи поводилися спокійно, вільно спілкувалися між собою, та з працівниками поліції, що у сукупності свідчить про відсутність обстановки, яка б об`єктивно вказувала на існування безпосередньої загрози життю чи здоров`ю будь-кого із присутніх.
Таким чином, на переконання апеляційного суду, аналіз наведених вище обставин свідчить про відсутність подій, дій, висловлювань чи інших обставин, з яких можна було б об`єктивно встановити наявність безпосередньої загрози життю чи здоров`ю осіб, зазначених у заяві, а тим більше таких, що відповідали б високому рівню небезпеки.
Така оцінка відповідача не відповідає приписам п.6 розділу ІІ Порядку № 369/180, а тому суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції стосовно необґрунтованості дій офіцера поліції щодо винесення оскаржуваних термінових заборонних приписів, право на винесення яких чітко передбачено п.7 Порядку № 369/180.
Апеляційний суд не бере до уваги твердження відповідача в апеляційний скарзі про те, що “прибувши на місце події, працівники поліції почали об`єктивно з`ясовувати усі обставини, відібрали заяву та пояснення в ОСОБА_2 , а також склали 2(дві) форми оцінки ризиків. Відтак, патрульними дійсно було зафіксовано факт вчинення домашнього насильства Позивача відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ”, оскільки сам факт відібрання заяви, пояснень та складання форм оцінки ризиків є лише процесуальною формою фіксації обставин події і не підтверджує факту вчинення домашнього насильства по суті, а теза про "об`єктивне з`ясування обставин" спростовується дослідженими відеодоказами, з яких вбачається формальний підхід працівника поліції до проведення оцінки ризиків.
Поряд із цим, як правильно зауважив суд першої інстанції, посадова особа відповідача не надала оцінки тій обставині, що ОСОБА_1 та постраждалі особи постійно проживають разом, а наслідком винесення оскаржуваних приписів є вимушене залишення позивачкою місця проживання без можливості забрати особисті речі, документи та здійснювати догляд за неповнолітньою донькою.
За вказаних обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що поліцейський взводу 1 роти 2 батальйону 1 УПП у Львівській області ДПП Баглай Артур Васильович 23.02.2025 виніс заборонні приписи без належного встановлення факту вчинення домашнього насильства у будь-якій формі.
При прийнятті рішення суд досліджує чи не було порушено відповідачем процедуру прийняття спірного рішення, при цьому оцінку діям учасників конфлікту та наявність/відсутність обставин викладених в приписі досліджується місцевими загальними судами.
Поряд із цим, із матеріалів справи та Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що постановою Сихівського районного суду м. Львова від 06.06.2025 у справі №464/1356/25 про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП провадження у справі закрито за відсутністю складу правопорушення, а постановою Сихівського районного суду м. Львова від 06.06.2025 у справі №464/1358/25 про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП провадження у справі закрито за відсутністю складу правопорушення.
Закриваючи провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, Сихівський районний суд у постанові від 06.06.2025 у справі №464/1356/25 зазначив наступне “надаючи оцінку поясненням особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та письмовим поясненням потерпілої, а також враховуючи показання свідків, приходжу до висновку, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 існує конфлікт з приводу спільного проживання у квартирі, що виключає при цьому ознаки домашнього насильства. Жодних доказів, окрім протоколу, складеного зі слів потерпілої та її батька, щодо вчинення ОСОБА_1 відносно неповнолітньої ОСОБА_3 домашнього насильства психологічного характеру матеріали справи не містять. Таким чином, в ході розгляду справи не встановлено існування належних та допустимих доказів, які б підтверджували вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства у формі психологічного насильства щодо неповнолітньої ОСОБА_3 за вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення обставин”.
Закриваючи провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, Сихівський районний суд у постанові від 6.06.2025 у справі №464/1358/25 зазначив наступне “надаючи оцінку поясненням особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та потерпілого, а також враховуючи показання свідків, приходжу до висновку, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 існує конфлікт з приводу спільного проживання у квартирі, що виключає при цьому ознаки домашнього насильства. Жодних доказів, окрім протоколу, складеного зі слів потерпілого, щодо вчинення ОСОБА_1 відносно ОСОБА_2 домашнього насильства психологічного характеру, а саме те, що вона ображала його як військового, принижувала та виганяла з квартири, матеріали справи не містять. Окрім цього, надані потерпілим пояснення не узгоджуються з показаннями допитаних у ході розгляду справи свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Потерпілий за неодноразовими викликами суду на розгляд справи з`явився лише один раз 19.03.2025, а в подальшому не з`являвся, клопотань щодо допиту в якості свідків інших осіб, у тому числі дочки, які були присутні під час виникнення конфлікту, не заявляв. Також в матеріалах справи відсутні належні та достовірні докази про те, що під час конфлікту ОСОБА_1 діяла з умислом спричинити ОСОБА_2 емоційну невпевненість, нездатність захистити себе, а відтак завдати шкоди його психічному здоров`ю. Крім того, однією з обов`язкових ознак об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, є настання наслідків у виді спричинення потерпілому фізичного болю, страждань, емоційної невпевненості, або завдання шкоди фізичному здоров`ю особи. Разом із тим, матеріали справи не містять відомостей про спричинення діями ОСОБА_1 будь-яких наслідків для потерпілого, а також доказів, які б підтвердили заподіяння шкоди психічному здоров`ю потерпілого. Таким чином, в ході розгляду справи не встановлено існування належних та допустимих доказів, які б підтверджували вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства у формі психологічного насильства щодо ОСОБА_2 за вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення обставин”.
Сихівський районний суд надав оцінку діям учасників конфлікту та наявність/відсутність обставин та дослідив, обставини, викладені в приписах. 
Колегія суддів визнає суспільну небезпеку домашнього насильства та поділяє нетерпиме ставлення до будь-яких його проявів. Терміновий заборонний припис виноситься щодо особи, яка вчинила домашнє насильство і правомірне винесення такого припису, а внесення відомостей у відповідний реєстр має наслідком подальше сприйняття суспільством особи, щодо якої такий винесений, як кривдника, що вчинив небезпечне для життя чи здоров`я домашнє насильство. 
Водночас, апеляційний суд переконаний, що визначені Законом № 2229-VIII інструменти для запобігання та протидії домашньому насильству повинні застосовуватися за своїм прямим призначенням та не можуть використовуватися як спосіб впливу на особу в сімейних конфліктах.
З огляду на викладене, надаючи правову оцінку аргументам сторін, враховуючи зміст наданих пояснень, дослідженим відеозаписам, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що оскаржувані термінові заборонні приписи стосовно кривдника не відповідають критеріям правомірного рішення суб`єкта владних повноважень, які встановлені пунктами третім, п`ятим, шостим частини другої статті 2 КАС України, тому їх належить визнати протиправними та скасувати.
Надаючи оцінку доводам апелянта про те, що оскаржувані приписи, як акти індивідуальної дії, реалізовані їх застосуванням і спливом часу, на який вони виносилися, а тому їх оскарження після закінчення терміну дії не є належним способом захисту права позивачки, оскільки навіть імовірне наступне скасування приписів не може призвести до відновлення попереднього стану, колегія суддів зважає на таке.
Згідно із ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Як визначено ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист, зокрема шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Право особи, стосовно якої винесено терміновий заборонний припис, оскаржити його до суду в загальному порядку, передбаченому для оскарження рішень, дій або бездіяльності працівників уповноважених підрозділів органів Національної поліції України, визначено частиною дев`ятою статті 25 Закону № 2229.
При цьому зазначена норма закону (попри те, що частина п`ята статті 25 Закону № 2229-VIII визначає, що терміновий заборонний припис виноситься строком до 10 діб) не пов`язує право особи, стосовно якої винесено терміновий заборонний припис, на оскарження його до суду лише протягом строку дії такого припису, а тому доводи відповідача у цій частині суд відхиляє.
Суд апеляційної інстанції враховує, що згідно із п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними і трактуванні їх на власний розсуд.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, ухваливши судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, оскільки підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.
Керуючись статтями 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 липня 2025 року у справі № 380/3986/25 - без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення.
Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя	 	З. М. Матковська 	
судді	 	В. В. Гуляк 	
 	 	Н. В. Ільчишин