ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/55930/24 Суддя (судді) першої інстанції: Щавінський В.Р.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 квітня 2026 року м. Київ

Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача Кузьменка В.В.,
суддів Ганечко О.М., Василенка Я.М.,
за участю секретаря Михайлової І.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства освіти і науки України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2025 року,
В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства освіти і науки України, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Міністерства освіти і науки України щодо відсутності дій до скасування наказу №134 від 07.02.2024 про надання сертифікатів про складання ЄВІ, як незаконний, що порушує права та законні інтереси українських громадян і завдає їм матеріальної та моральної шкоди.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. 
Доводи апелянта обґрунтовані, зокрема тим, що судом неповністю встановлено обставини справи в частині дій (бездіяльності) Міністерства освіти і науки України в межах спірних правовідносин. Вказано, що листи МОН України не є реалізацією дискреційних повноважень та не припиняють стан бездіяльності. Крім того, вказано, що суд першої інстанції не вірно визначив предмет спору.
Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно з положеннями ст. 309 Кодексу адміністративного судочинства України.
Позивач в судовому засіданні просив задовольнити вимоги апеляційної скарги, а спірне рішення суду першої інстанції скасувати, задовольнивши позовні вимоги.
Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги, спірне рішення суду першої інстанції просив залишити без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, між позивачем (Замовник) та Приватним вищим навчальним закладом «Європейський університет» (Університет) 01.09.2023 укладено Договір про надання освітньої послуги №072/23, відповідно до якого Університет бере на себе зобов`язання організувати надання освітньої послуги ОСОБА_1 , а Замовник оплатити таку послугу. Під освітньою послугою сторони розуміють відвідування Слухачем курсу навчальних дисциплін, що відповідають спеціальності - право, заочно. Слухач відвідує заняття протягом 2023/2024 навчального року.
17.09.2024 позивач звернувся до ректора Європейського університету із заявою, відповідно до якої просив поновити його на 2 курсі 3 семестру магістратури за спеціальністю право (магістратура). Вказаною заявою позивач повідомив, що він закінчив перший курс навчання у Вищому навчальному закладі університету освіти у Польщі.
Листом від 17.09.2024 №1/12-320/906 Приватний вищий навчальний заклад «Європейський університет» повідомив позивача, що відповідно до п. 3 розділу ІІІ «Положення про порядок відрахування, переривання навчання, поновлення і переведення осіб, які навчаються у закладах вищої освіти, та надання їм академічної відпустки» затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України №134 від 07.02.2024, особа, яка подала заяву про поновлення на навчання має виконати вимоги до вступників на відповідну освітню програму до поновлення на навчання, а саме: надати до приймальної комісії університету результати єдиного вступного іспиту (ЄВІ) та єдиного фахового вступного випробування (ЄФВВ). Враховуючи те, що позивачем не були подані сертифікати про складання ЄВІ та ЄФВВ, університет не може поновити його на навчанні.
Наказом Європейського університету №1447-с від 12.11.2024 ОСОБА_1 , слухача польсько-української програми заочної форми навчання юридичного факультету, освітнього рівня «Магістр», спеціальність: 081 «Право», відраховано у зв`язку із завершенням курсу. 
Позивач 07.11.2024 звернувся до Міністерства освіти і науки України із заявою, відповідно до якої просив скасувати наказ Міністерства освіти і науки України №134 від 07.02.2024 щодо надання сертифікатів про складання ЄВІ, як незаконного, оскільки він обмежує право на доступ до вищої освіти. 
Звертаючись до суду з даною позовною заявою 25.11.2024, позивач зазначає, що відповіді на його заяву 07.11.2024 подану до відповідача, отримано не було. 
Позивач, вважаючи оскаржувану бездіяльність відповідача протиправною, звернувся до суду за захистом своїх прав.
Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив, зокрема з того, що під час розгляду справи не встановлено, що Міністерством освіти і науки України допущено протиправну бездіяльність стосовно позивача та дій, спрямованих на скасування наказу №134 від 07.02.2024 про надання сертифікатів про складання ЄВІ.
Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до пункту 1 Положення про Міністерство освіти і науки України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 р. № 630 (далі по тексту - Положення № 630) Міністерство освіти і науки України (МОН) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.
МОН є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах освіти і науки, наукової, науково-технічної діяльності, інноваційної діяльності в зазначених сферах, трансферу (передачі) технологій, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері здійснення державного нагляду (контролю) за діяльністю закладів освіти, підприємств, установ та організацій, які надають послуги у сфері освіти або провадять іншу діяльність, пов`язану з наданням таких послуг, незалежно від їх підпорядкування і форми власності.
Пунктом 8 вказаного Положення № 630 передбачено, що МОН в межах повноважень, передбачених законом, на основі і на виконання Конституції та законів України, постанов Верховної Ради України та актів Президента України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України видає накази, організовує та контролює їх виконання.
Накази МОН, які відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, видаються та оприлюднюються з урахуванням вимог Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".
Нормативно-правові акти МОН підлягають державній реєстрації в установленому законодавством порядку.
Накази МОН, видані в межах повноважень, передбачених законом, є обов`язковими для виконання центральними органами виконавчої влади, їх територіальними органами, місцевими держадміністраціями, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та громадянами.
Так, відповідно до частини п`ятої статті 46 Закону України «Про вищу освіту» та пункту 8 Положення про Міністерство освіти і науки України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року № 630, Міністерством освіти і науки України 07.02.2024 прийнято наказ № 134 «Про затвердження Положення про порядок відрахування, переривання навчання, поновлення і переведення осіб, які навчаються у закладах вищої освіти, та надання їм академічної відпустки», який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 08.04.2024 за №509/41854.
Пунктом 1 розділу І вказаного Положення визначено, що це Положення регулює порядок відрахування, переривання навчання, поновлення на навчання, переведення, надання академічної відпустки особам, які здобувають певний рівень вищої освіти у закладах фахової передвищої, вищої, післядипломної освіти, наукових установах (далі - заклади вищої освіти), і поширюється на такі заклади вищої освіти всіх форм власності та сфер управління, що реалізують освітні (освітньо-професійні, освітньо-наукові, освітньо-творчі) програми (далі - освітні програми) за рівнями вищої освіти.
Відповідно до пункту 3 розділу ІІІ Положення виконання особою, яка подала заяву про поновлення на навчання, вимог до вступників на відповідну освітню програму, може здійснюватися:
до поновлення на навчання;
не пізніше дати допуску до атестації здобувачів вищої освіти. У разі невиконання цієї вимоги у встановлений строк, здобувач вищої освіти відраховується за порушення умов договору про навчання між закладом вищої освіти та вступником, укладеному відповідно до частини шістнадцятої статті 44 Закону України «Про вищу освіту», і не допускається до атестації здобувачів вищої освіти.
У той же час, при прийнятті рішення у даній справі, суд виходить з наступного. 
Предметом оскарження у даній справі є бездіяльність Міністерства освіти і науки України щодо відсутності дій до скасування наказу №134 від 07.02.2024.
Позивач у позовній заяві стверджує, що він 07.11.2024 звернувся до Міністерства освіти і науки України із заявою, відповідно до якої просив скасувати наказ Міністерства освіти і науки України №134 від 07.02.2024 щодо надання сертифікатів про складання ЄВІ, як незаконного, оскільки він обмежує право на доступ до вищої освіти. 
Звертаючись до суду з даною позовною заявою 25.11.2024, позивач зазначає, що відповіді на його заяву 07.11.2024 подану до відповідача, отримано не було. 
У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що на запит позивача від 07.11.2024 Міністерством 02.10.2024 за №1/18080, 09.10.2024 за №15/3932-24, 04.12.2024 за №3/9708-24, 04.12.2024 за №3/9739-34 надавалися відповіді, якими, зокрема було повідомлено, що позивач мав статус слухача, а не здобувача освіти та йому було роз`яснено вимоги щодо поновлення на навчанні. 
З наданої до матеріалів копії Договору про надання освітньої послуги від 01.09.2023 №072/23 вбачається, що Університет зобов`язаний видати Слухачу, який успішно виконав відповідну програму, Сертифікат про закінчення навчального курсу (п. 2.3 Договору).
Так, відповідно до абз. 4 п. 3 розділу І Положення №134 вимоги до вступників на відповідну освітню програму - раніше здобутий рівень освіти, спеціальність (спеціальності), на підставі яких здійснюється прийом на навчання, результати вступних випробувань, перелік яких визначається Умовами (Порядком) прийому на навчання для здобуття вищої освіти та Правилами прийому до закладу вищої освіти при вступі на відповідну конкурсну пропозицію (у формі відповідного набору сертифікатів та результатів зовнішнього незалежного оцінювання, національного мультипредметного тесту, творчих конкурсів та заліків, вступних іспитів, єдиного фахового вступного випробування, єдиного вступного іспиту, єдиного державного кваліфікаційного іспиту, співбесіди, з урахуванням мінімального значення кількості балів вступних випробувань (конкурсного балу), джерела фінансування здобуття вищої освіти, громадянства та спеціальних умов участі у вступній кампанії тощо).
Отже, у виконання вимог до вступників на відповідну освітню програму, встановлених в рік початку навчання контингенту здобувачів освіти за відповідним рівнем освіти, до якого приєднується особа, або в один із наступних років є обов`язковою для осіб, які поновлюються з іноземних закладів вищої освіти (у тому числі Польщі).
Якщо умовами (Порядком) прийому в рік початку навчання контингенту здобувачів освіти за відповідним рівнем освіти, до якого приєднується особа було передбачено надання вступниками позитивних результатів ЄВІ та ЄФВВ, то особа, яка поновлюється, зобов`язана надати відповідні результати не пізніше року подання особою заяви про поновлення.
Пунктом 2 розділу ІІІ Положення №134 визначено, що при поновленні на навчання на освітню програму з іншої спеціальності до того самого або іншого закладу вищої освіти, а також при поновленні з іноземного закладу вищої освіти незалежно від спеціальності, обов`язковим є виконання вимог до вступників на відповідну освітню програму, встановлених в рік початку навчання контингенту здобувачів освіти за відповідним рівнем освіти, до якого приєднується особа, або в один із наступних років, але не пізніше року подання особою заяви про поновлення.
Спірні норми права узгоджуються із актом вищої юридичної сили Законом України «Про вищу освіту» від 01.07.2014 № 1556-VII, яким впроваджено поняття Європейська кредитна трансферно-накопичувальна система (ЄКТС) - система трансферу і накопичення кредитів, що використовується в Європейському просторі вищої освіти з метою надання, визнання, підтвердження кваліфікацій та освітніх компонентів і сприяє академічній мобільності здобувачів вищої освіти. Система ґрунтується на визначенні навчального навантаження здобувача вищої освіти, необхідного для досягнення визначених результатів навчання, та обліковується у кредитах ЄКТС.
Верховний Суд у постанові 17.04.2019 у справі №342/158/17 зазначив, що протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.
Колегія суддів при розгляді апеляційної скарги вказує на імперативні приписи ч. 5 ст. 242 КАС України, якими передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Позивачем в доводах апеляційної скарги не обґрунтовано наявність підстав для відступу від вищевказаної правової позиції Верховного Суду, яка під час розгляду справи була цілком правомірно врахована судом першої інстанції на виконання вимог ч. 5 ст. 242 КАС України.
Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Крім того, потрібно з`ясувати юридичний зміст, значимість, тривалість та межі протиправної бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість/протиправність бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.
За вказаних обставин, колегія суддів вказує на відсутність достатніх правових підстав для визнання бездіяльності Міністерства освіти і науки України в межах спірних правовідносин протиправною, адже позивачем не обґрунтовано правомірність заявлених позовних вимог.
Судова колегія критично оцінює доводи апелянта щодо виходу судом першої інстанції за межі предмету спору, адже належне та повне з`ясування обставин справи не може розцінюватись як вихід за межі предмету доказування.
Матеріалами справи підтверджується, що на запит позивача від 07.11.2024 відповідачем 02.10.2024 за №1/18080, 09.10.2024 за №15/3932-24, 04.12.2024 за №3/9708-24, 04.12.2024 за №3/9739-34 надавалися відповіді.
Оцінюючи твердження апелянта стосовно бездіяльності Міністерства освіти і науки України, колегія суддів зазначає, що ОСОБА_1 не обґрунтував наявність правових підстав для скасування наказу №134 від 07.02.2024 про надання сертифікатів про складання ЄВІ, який, на його думку, є незаконним.
Таким чином, колегія суддів погоджується з тим, що позовні вимоги не є достатньо обґрунтованими, а позивачем в апеляційній скарзі не спростовано належними доводами та доказами, які б відповідали вимогам ст.ст. 73 - 76 КАС України, факт порушення відповідачем вимог чинних нормативно-правових актів в межах спірних правовідносин.
Належних обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права апеляційна скарга позивача не містить.
Надаючи оцінку кожному окремому доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши ст. 6 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства освіти і науки України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2025 року - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 

Суддя-доповідач В. В. Кузьменко 

Судді: О. М. Ганечко 

Я. М. Василенко

Повний текст постанови складено 28.04.2026.