ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2026 року	Львів	Справа № 300/7303/25 пров. № А/857/8254/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Затолочного В.С.,
суддів: Глушка І.В., Судової-Хомюк Н.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження в електронній формі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 січня 2026 року у справі № 300/7303/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства у справах ветеранів України про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Кафарським В.В. у м. Івано-Франківську у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернулася з адміністративним позовом до Міністерства у справах ветеранів України (далі – відповідач, Мінветеранів) з урахуванням заяви про залишення частини позовних вимог без розгляду, в якому просить:
1) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нерозгляду по суті заяви (скарги) ОСОБА_1 від 01.09.2025 «Щодо перегляду підстави набуття статусу члена сім`ї загиблого Захисника України та розміру одноразової грошової допомоги у зв`язку із внесенням змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»;
2) зобов`язати Мінветеранів:
повторно розглянути заяву (скаргу) ОСОБА_1 від 01.09.2025 «Щодо перегляду підстави набуття статусу члена сім`ї загиблого Захисника України та розміру одноразової грошової допомоги у зв`язку із внесенням змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»;
прийняти до розгляду заяву позивача про встановлення факту безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України від 01.09.2025 та визнати загибель ОСОБА_2 такою, що підпадає під дію пункту 6 частини першої статті 10-1 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі – Закон № 3551-XII);
прийняти до розгляду заяву позивача про видачу довідки про безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та видати Довідку про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України на підставі рішення міжвідомчої комісії з питань встановлення факту безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України за формою згідно з додатком 1 до Порядку надання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2015 р. № 740 (далі – Постанова № 740);
провести перерахунок раніше призначеної одноразової грошової допомоги та забезпечити виплату різниці до встановленого законом розміру у 15000000,00 грн відповідно до частини десятої статті 15 та пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України від 15 квітня 2025 року № 4351-IX «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щодо призначення одноразової грошової допомоги» (далі - Закон № 4351-IX).
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 січня 2026 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.
Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив позивач, який покликаючись на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційних вимог, вказує, що розмежування сімей загиблих за пунктами 5 та 6 Закону № 3551-XII у її ситуації призводить до нерівності у правах та дискримінації, оскільки умови служби й обставини загибелі її сина відповідають саме пункту 6, адже він виконував ті самі бойові завдання, що й кадрові військові та цивільні особи. З огляду на вказане, ОСОБА_1 подала до Мінветеранів звернення (скаргу) від 01.09.2025 щодо перегляду підстави набуття статусу члена сім`ї загиблого Захисника України; розміру одноразової грошової допомоги у зв`язку із внесенням змін до Закону № 3551-XII; визнання факту загибелі сина – добровольця ДФТГ «Хартія» ОСОБА_3 таким, що підпадає під дію пункту 6 частини першої статті 10-1 Закону № 3551-XII; прийняття до розгляду заяви про встановлення факту безпосередньої участі її сина у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України; видачі довідки на підставі рішення міжвідомчої комісії з питань встановлення факту безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України за формою згідно з додатком 1 до Порядку № 740; проведення перерахунку раніше призначеної одноразової грошової допомоги відповідно до частини десятої статті 15 і пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону № 4351-IX; забезпечення виплати різниці до встановленого законом розміру у 15 000 000 грн, у зв`язку з загибеллю сина під час безпосередньої участі у бойових діях на території, що мали місце на території, включеній до переліку районів ведення бойових дій, визначеного Головнокомандувачем Збройних Сил України.
Проте, позивач отримала 30.09.2025 засобами поштового зв`язку лист № 20109/1.3/3.1-25 від 18.09.2025, у якому вказувалось про те, що ОСОБА_2 загинув під час виконання бойового завдання, перебуваючи у складі ДФТГ «Хартія», а надання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України сім`ям загиблих під час безпосередньої участі у заходах членів ДФТГ передбачено пунктом 5 частини першої статті 10-1 Закону № 3551-XII. Також повідомлено, що адміністративне провадження за результатом розгляду заяв позивача закрито у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не мала права подавати такі заяви, оскільки не належить до категорії осіб, зазначених у пункті 6 частини першої статті 10-1 Закону № 3551-XII.
Позивач вважає, що закриття адміністративного провадження по її заявам є ухиленням від виконання прямого обов`язку суб`єкта владних повноважень – розглянути звернення та застосувати норми закону, що діють на момент звернення, а особливо ті, що покращують становище громадянина. Стахів, Н.Я. вважає, що відмовивши в розгляді заяви (скарги) по суті, відповідач допустив надмірний формалізм, наслідком чого стало порушення її прав та інтересів, допустивши цим протиправну бездіяльність, яка також полягає у неприйнятті рішення по суті заяви (скарги) від 01.09.2025, умисному незастосуванні нових норм Закон № 4351-ІХ та відмові у перегляді підстави набуття статусу при наявності встановлених фактів, які прямо свідчать про загибель Захисника під час безпосередньої участі у бойових діях (пункти 6 частини першої статті 10-1 Закону № 3551-XII).
Відповідач скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу, просив у задоволенні такої відмовити, оскаржуване рішення залишити без змін. 
Щодо клопотання позивача про залишення відзиву на апеляційну скаргу без розгляду, апеляційний суд зазначає таке.
Згідно з пунктом 4 частини 1статті 304 КАС України відзив на апеляційну скаргу має містити: у разі необхідності - клопотання особи, яка подає відзив на апеляційну скаргу;
За приписами пунктів 6-8 частини першої статті 306 КАС України суддя-доповідач в порядку підготовки справи до апеляційного розгляду вирішує інші письмово заявлені клопотання учасників справи, вирішує питання про можливість письмового провадження за наявними у справі матеріалами у суді апеляційної інстанції, вирішує інші питання, необхідні для апеляційного розгляду справи.
Згідно частин четвертої, шостої статті 304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
До відзиву на апеляційну скаргу застосовуються правила, встановлені частиною другою статті 175 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 175 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Як видно з матеріалів справи, відповідач подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 02.03.2026, тобто поза межами п`ятиденного строку, який визначено судом в ухвалі про відкриття провадження і клопотання про поновлення строку подання відзиву не заявлено.
Враховуючи наведене та норми статті 175 КАС України, колегія суддів апеляційного суду вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами справи без врахування відзиву відповідача на апеляційну скаргу ОСОБА_1 .
У зв`язку з цим, колегія суддів вже не на надає оцінку іншим доводам щодо цього відзиву.
Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження відповідно до положень пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
У відповідності до вимог частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції правильно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .
В свою чергу, ОСОБА_2 17.10.2022 уклав контракт добровольця територіальної оборони строком на три роки з добровольчим формуванням № НОМЕР_2 «Хартія» територіальної громади м. Харкова.
Згідно з витягом з наказу командира добровольчого формуванням № 1 « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 08.1.2022 № 224, ОСОБА_2 призначено стрільцем у вказаному ДФТГ.
Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_2 під час виконання бойового завдання у селі Опитне Бахмутського району Донецької області ОСОБА_2 загинув, захищаючи незалежність та територіальну цілісність України.
Згідно з висновком експерта № 10-12/180- ДМ/23, лікарським свідоцтвом про смерть від 17.01.2023, довідкою про причину смерті від 17.01.2023, сповіщенням сім`ї № 29 від 20.01.2023 та свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 причиною смерті ОСОБА_2 стала вибухова травма, отримана поблизу н.п. Бахмут Бахмутського району Донецької області під час виконання бойового завдання.
Отже, у період з 17.10.2022 по 15.01.2023 ОСОБА_2 проходив службу у добровольчому формуванні № 1 територіальної громади м. Харків, що знаходилося під безпосереднім керівництвом та контролем військової частини НОМЕР_4 окремої бригади територіальної оборони Регіонального управління Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_3 » сил територіальної оборони Збройних Сил України, та виконував бойові завдання на території Харківської та Донецької областей відповідно до бойових розпоряджень.
Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_5 від 19.12.2023 № 1314/ОТУ/1/6092 ОСОБА_2 брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією російського федерації проти України, перебуваючи в н.п. Бахмут Бахмутського району Донецької області згідно з бойовим розпорядженням Головнокомандувача Збройних Сил України від 20.01.2023 № 10653, бойового розпорядження оперативно-тактичного угрупування « ІНФОРМАЦІЯ_4 » № 1314/4/9/7901/окп, витягу № 6 журналу бойових дій тактичної групи «Бахмут» аркуш 12, запис № 126.
У зв`язку із загибеллю ОСОБА_2 позивач направила до Мініветеранів заяву від 08.02.2024 (вх. № С-907 від 15.02.2024) щодо призначення їй одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку призначення та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності деяких категорій осіб відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2016 р. № 336 (далі – Порядок № 336).
Мінветеранів винесло подані позивачем матеріали на розгляд міжвідомчої комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб відповідно до Закону № 3551-ХІІ (далі – міжвідомча комісія).
Міжвідомча комісія на засіданні розглянула заяву ОСОБА_1 від 08.02.2024 та прийняла рішення у формі протоколу від 02.05.2024 № 6/ІІІ/106/1 про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у розмірі 2013000 грн у зв`язку із загибеллю ОСОБА_2 внаслідок поранення, одержаного під час участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.
Мінветеранів листом від 14.05.2024 № 7661/4/5.2-24 повідомило ОСОБА_1 про прийняте 02.05.2024 міжвідомчою комісією рішення.
В подальшому, ОСОБА_1 звернулася до Мінветеранів із заявою від 08.07.2025 (вх. № С-7480 від 08.07.2025) про надання безоплатної первинної правничої допомоги у питанні щодо зміни підстави надання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України з пункту 5 частини першої статті 10-1 Закону № 3551-ХІІ на пункт 6 частини першої статті 10-1 Закону № 3551-ХІІ.
Листом від 28.07.2025 № 15749/1.3/3.1-25 Мінветеранів надало ОСОБА_1 відповідь на її заяву від 08.07.2025, в якій повідомлено, що для зміни підстав надання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України, як і перерахунок призначеної одноразової грошової допомоги, передбаченої для осіб, яким надано статус згідно з пунктом 6 частини першої статті 10-1 Закону № 3551-ХІІ, підстав немає.
Надалі ОСОБА_1 подала до Мінветеранів заяву від 01.09.2025 (вх. № С-10641 від 04.09.2025) про встановлення факту безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, загиблого ОСОБА_2 ; заяву від 01.09.2025 (вх. № С-10642 від 04.09.2025) про видачу довідки про безпосередню участь ОСОБА_2 у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, а також скаргу від 01.09.2025 щодо перегляду підстави набуття статусу члена сім`ї загиблого Захисника України та розміру одноразової грошової допомоги у зв`язку із внесенням змін до Закону № 3551-ХІІ.
Вказані заяви від 01.09.2025 та скаргу від 01.09.2025 позивач надіслала поштовим зв`язком (разом із іншими документами) шляхом відправлення цінного листа, що підтверджується описом вкладення до цінного листа та відповідним повідомленням і квитанцією.
Мінветеранів листом від 18.09.2025 № 20109/1.3/3.1-25 надало відповідь на подані позивачем заяви від 01.09.2025, у якій зазначено, що ОСОБА_2 загинув під час виконання бойового завдання, перебуваючи у складі ДФТГ «Хартія», що підтверджує довідка про безпосередню участь у заходах, видана командиром військової частини НОМЕР_5 , і довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), видана командиром військової частини НОМЕР_4 . Надання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України сім`ям загиблих під час безпосередньої участі у заходах членів ДФТГ передбачено пунктом 5 частини першої статті 10-1 Закону № 3551-ХІІ. Також вказано, що Мінветеранів листом від 28.07.2025 № 15749/1.3/3.1-25 повідомляло, зокрема, що міжвідомча комісія з питань встановлення факту безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, деяких категорій осіб відповідно до Закону № 3551-ХІІ, яку утворює Мінветеранів, розглядає заяви про встановлення факту безпосередньої участі у заходах, надісланих членами сімей осіб, зазначених у пункті 6 частини першої статті 10-1 Закону № 3551-ХІІ. З урахуванням викладеного, керуючись пунктом 1 частини другої статті 65 Закону України «Про адміністративну процедуру», Мінветеранів повідомило, що адміністративне провадження за результатом розгляду заяв закрито у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не мала права подавати такі заяви, оскільки не належить до категорії осіб, зазначених у пункті 6 частини першої статті 101 Закону № 3551-ХІІ.
Також Мінветеранів листом від 26.09.2025 № 20930/1.3/3.2-25 надало відповідь на скаргу позивача від 01.09.2025 та зазначило, що відповідь щодо встановлення факту безпосередньої участі ОСОБА_2 у заходах та видачі довідки про його безпосередню участь у заходах надавалась листами Мінветеранів від 28.07.2025 № 15749/1.3/3.1-25 та від 18.09.2025 № 20109/1.3/3.1-25. Крім того, відповідачем у листі зазначено, що на засіданні міжвідомчої комісії 02.05.2024 відповідно до протоколу № 6 прийнято рішення про призначення позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю ОСОБА_2 внаслідок травми, одержаної під час участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України відповідно до Порядку № 336 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2024 р. № 1090). Разом із цим, повноваження Мінветеранів призначати і виплачувати одноразову грошову допомогу у розмірі 15 млн грн членам сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць, статус яким встановлено згідно із пунктом 6 частини першої статті 10-1 Закону № 3551-ХІІ, визначені Порядком призначення та виплати окремим категоріям осіб з числа членів сімей загиблих (померлих) Захисників та Захисниць України одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) члена сім`ї, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 липня 2025 р. № 936 (далі – Порядок № 936). Відповідно до пункту 3 вказаного Порядку одноразова грошова допомога призначається та виплачується у зв`язку із загибеллю (смертю) Захисника та Захисниці України, членам сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць, статус яким встановлено згідно із пунктом 6 частини першої статті 10-1 Закону № 3551-ХІІ.
В подальшому, позивач направила офісу Президента України скаргу від 19.09.2025 щодо питання перерахунку виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю ОСОБА_2 , яку перенаправлено листом № 22/048179-09 від 30.09.2025 до Секретаріату Кабінету Міністрів України, яку, в свою чергу, перенаправлено на адресу Мінветеранів листом № С-23822/09-25/1 від 02.10.2025.
Мінветеранів листом від 15.10.2025 № 22502/1.3/3.6-25 надало відповідь ОСОБА_1 на її скаргу від 19.09.2025, у якій зазначено, що питання, порушенні у скарзі, вже були предметом розгляду Мінветеранів та про результати розгляду ОСОБА_1 було поінформовано листом Мінветеранів від 26.09.2025 № 20930/1.3/3.2-25.
Враховуючи наведене, позивач вважає, що відповідач проявив бездіяльність щодо нерозгляду по суті її заяви (скарги) від 01.09.2025 «Щодо перегляду підстави набуття статусу члена сім`ї загиблого Захисника України та розміру одноразової грошової допомоги у зв`язку із внесенням змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»«, у зв`язку із чим звернулася до суду із вказаним позовом.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що син позивача – ОСОБА_2 на момент загибелі (смерті) був членом добровольчого формування Харківської територіальної громади № 1 «Хартія», не як цивільна особа, яка добровільно залучалась Збройними Силами України, а як член ДФТГ, відповідно вказане, виключає поширення на позивача вимог Порядку про деякі питання встановлення факту безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 липня 2023 р. № 685 (далі - Порядок № 685), а відтак, у останнього відсутнє право для отримання довідки, передбаченої Порядком № 685, оскільки на неї не поширюється пункт 6 частини першої статті 10-1 Закону № 3551-ХІІ.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до приписів частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 10-1 Закону № 3551-ХІІ визначено категорії осіб, які належать до членів сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 10-1 Закону № 3551-XII (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин), до сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України належать: сім`ї військовослужбовців (резервістів, військовозобов`язаних, добровольців Сил територіальної оборони) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовців військових прокуратур, осіб рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейських, осіб рядового, начальницького складу, військовослужбовців Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, особи, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та загинули (пропали безвісти), померли внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час забезпечення проведення антитерористичної операції безпосередньо в районах та у період її проведення, забезпечення здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.
Водночас, пунктом 6 частини першої статті 10-1 Закону № 3551-ХІІ (який було доповнено в частину 1 статті 10-1 згідно із Законом України від 12 січня 2023 року № 2864-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо визнання учасниками бойових дій та особами з інвалідністю внаслідок війни, членами сімей загиблих (померлих) Захисників та Захисниць України окремих категорій осіб, які брали безпосередню участь у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, та інших питань», який в свою чергу набув чинності 04.04.2024), до сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України належать сім`ї (цивільних) осіб, які загинули, померли внаслідок травми (поранення, контузії, каліцтва) або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі у бойових діях при проведенні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.
Частиною другою статті 10-1 Закону № 3551-ХІІ передбачено, що порядок надання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України визначається Кабінетом Міністрів України.
Згідно з частиною п`ятою статті 10-1 Закону № 3551-ХІІ до членів сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України, зазначених у цій статті, належать:
батьки;
один із подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні;
діти, які не мають (і не мали) своїх сімей;
діти, які мають свої сім`ї, але стали особами з інвалідністю до досягнення повноліття; діти, обоє з батьків яких загинули або пропали безвісти;
утриманці загиблого (померлого), яким у зв`язку з цим виплачується пенсія.
Відповідно до пункту 3 Порядку № 740 статус члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України надається заявникам з числа членів сімей осіб, зазначених у пунктах 2-6 частини першої статті 10-1 Закону № 3551- ХІІ.
Абзацами п`ятим – дев`ятим підпункту 4 пункту 4 Порядку № 740 встановлено, що підставою для надання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України для заявників зазначених у пункті 5 частини першої статті 10-1 Закону № 3551-ХІІ з числа членів сімей осіб, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, є:
свідоцтво про смерть або рішення суду про визнання безвісно відсутнім; контракт добровольця територіальної оборони;
довідка за формою згідно з додатком 1, видана командиром військової частини Сил територіальної оборони Збройних Сил, під безпосереднім керівництвом і контролем якого провадиться діяльність добровольчого формування територіальної громади, за клопотанням командира добровольчого формування територіальної громади;
висновок судово-медичної експертизи (крім випадків, коли особа пропала безвісти).
При цьому, підпунктом 5 пункту 4 Порядку № 740 передбачено, що підставами для надання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України для заявників з числа членів сімей осіб, зазначених у пункті 6 частини першої статті 10-1 Закону №3551-ХІІ є:
свідоцтво про смерть;
довідка за формою згідно з додатком 1, видана Мінветеранів (такі довідки Мінветеранів видавало відповідно до Порядку встановлення факту безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, деяких категорій осіб відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.07.2023 №685.
Відповідно до підпункту 2 пункту 2 Порядку № 685 дія цього Порядку поширювалась на членів сімей осіб, які загинули, померли внаслідок травми (поранення, контузії, каліцтва) або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України (пункт 6 частини першої статті 10-1 Закону № 3551-ХІІ).
Згідно з пунктом 3 Порядку № 685 рішення про встановлення факту безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, приймалося міжвідомчою комісією, яку утворювало Мінветеранів.
Абзацом першим пункту 5 Порядку № 685 передбачено, що для встановлення факту безпосередньої участі у заходах особи, яка загинула, померла внаслідок травми (поранення, контузії, каліцтва) або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі у заходах, кожен повнолітній член сім`ї, зазначений у підпункті 2 пункту 2 цього Порядку (його уповноважена особа), подавав особисто чи надсилав поштою Мінветеранів письмову заяву про встановлення факту безпосередньої участі у заходах за формою згідно з додатком 1.
Відповідно до абзацу восьмого пункту 5 Порядку № 685 до заяви додавалися такі документи (з пред`явленням оригіналів зазначених документів):
копія паспорта громадянина України або тимчасового посвідчення громадянина України (для іноземців та осіб без громадянства - копія паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, посвідки на постійне проживання, посвідки на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, або іншого документа, що підтверджує законність перебування іноземця чи особи без громадянства на території України, крім довідки про звернення за захистом в Україні), а у разі подання документів законним представником чи уповноваженою особою - копії документа, що посвідчує особу тієї особи, від імені якої подається заява, а також документа, який надає повноваження законному представнику чи уповноваженій особі представляти таку особу, оформленого відповідно до законодавства;
копія свідоцтва про смерть особи;
копія свідоцтва про народження особи - для батьків загиблого (померлого); копія свідоцтва про шлюб - для дружини (чоловіка); копія свідоцтва про народження дитини - для дитини;
копія висновку судово-медичної експертизи (дослідження), що засвідчує факт смерті внаслідок травми (поранення, контузії, каліцтва) або захворювання, або копії первинної медичної облікової документації, форми яких затверджені МОЗ;
копія довідки про безпосередню участь у заходах у період воєнного стану особи, яка загинула, померла внаслідок травми (поранення, контузії, каліцтва) або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі у заходах, видана командиром (начальником) військової частини (органу, підрозділу) Збройних Сил, Держприкордонслужби, Національної поліції, Національної гвардії, СБУ та/або іншого утвореного відповідно до закону військового формування та правоохоронного органу, у взаємодії з якими особа брала безпосередню участь у заходах у період воєнного стану;
свідчення (заява) командира підрозділу, в зоні відповідальності якого перебувала особа, або свідчення (заяви) не менше ніж двох свідків, які разом з особою брали безпосередню участь у заходах, про безпосередню участь у заходах у період воєнного стану особи, яка загинула, померла внаслідок травми (поранення, контузії, каліцтва) або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі у заходах, - у разі відсутності довідки, передбаченої абзацом п`ятнадцятим цього пункту.
До уваги беруться свідчення (заяви) осіб, справжність підпису на яких засвідчено нотаріально або командиром (начальником) військової частини (органу, підрозділу) та печаткою військової частини (органу, підрозділу), в якій (якому) особи проходять військову службу, які брали безпосередню участь заходах, за період, за який вони свідчать;
інші документи, які містять докази та підтверджують факт безпосередньої участі у заходах у період воєнного стану;
рішення суду яким встановлено, що особа загинула, померла внаслідок травми (поранення, контузії, каліцтва) або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі у заходах у період воєнного стану, - у разі відсутності документів, передбачених абзацами чотирнадцятим - шістнадцятим цього пункту.
Згідно з пунктом 6 Порядку № 685 міжвідомча комісія розглядала подані документи, надсилала у разі потреби необхідні запити за підписом її голови, уточнювала інформацію про осіб, стосовно яких подані документи, заслуховувала пояснення таких осіб, свідків, представників державних органів і в місячний строк з дня надходження документів (уточненої інформації) приймала рішення про встановлення факту безпосередньої участі у заходах або рішення про відмову у встановленні факту безпосередньої участі у заходах.
Згідно з абзацом третім пункту 8 Порядку № 685 Мінветеранів не пізніше трьох робочих днів після надходження рішення про встановлення факту безпосередньої участі у заходах видавало особам, зазначеним у підпункті 2 пункту 2 цього Порядку, - довідку за формою згідно з додатком 1 до Порядку № 740.
Підпунктом 1 пункту 9 Порядку № 685 встановлено, що міжвідомча комісія відмовляє у встановленні факту безпосередньої участі у заходах у разі коли відсутні документи, що містять підтвердження факту безпосередньої участі у заходах, або в поданих документах відсутні докази, які підтверджують факт безпосередньої участі у заходах.
Відповідно до пункту 13 Порядку № 740 рішення про надання (відмову у наданні) статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України приймається місцевим структурним підрозділом з питань ветеранської політики за задекларованим/зареєстрованим місцем проживання (перебування) або за адресою фактичного місця проживання (для внутрішньо переміщених осіб) заявника в місячний строк з дня надходження заяви (заяви в електронній формі).
Як було вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 подала до відповідача заяву від 08.02.2024 про призначення їй одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку № 336 та у додатках до заяви надала посвідчення члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України, видане Департаментом соціальної політики України виконкому Івано-Франківської міської ради 11.07.2023 серії НОМЕР_6 , яке підтверджує статус члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України відповідно до пункту 5 частини першої статті 10-1 Закону № 3551- ХІІ.
Із поданих на розгляд міжвідомчої комісії документів у лютому 2024 року вбачається, що син позивача – ОСОБА_2 на момент загибелі (смерті) був членом добровольчого формування Харківської територіальної громади № 1 «Хартія» не як цивільна особа, яка добровільно залучалась Збройними Силами України, а як член ДФТГ, у зв`язку із чим міжвідомча комісія прийняла рішення у формі протоколу від 02.05.2024 № 6/ІІІ/106/1 про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у розмірі 213000 грн у зв`язку із загибеллю ОСОБА_2 внаслідок поранення, одержаного під час участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.
Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до переконання про те, що вказане виключає поширення на позивача вимог Порядку № 685, а тому, у позивача відсутнє право для отримання довідки, передбаченої Порядком №685, оскільки на неї не поширюється пункт 6 частини першої статті 10-1 Закону № 3551-ХІІ.
Крім того, аналогічні обґрунтування наведені відповідачем у листі-відповіді від 28.07.2025 № 15749/1.3/3.1-25, який надано на заяву позивача від 08.07.2025 та листі-відповіді від 18.09.2025 № 20109/1.3/3.1-25, який надано на подані позивачем заяви від 01.09.2025.
Зокрема, у вказаному листі-відповіді, позивачу повідомлено про те, що для зміни підстав надання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України, як і перерахунок призначеної одноразової грошової допомоги, передбаченої для осіб, яким надано статус згідно з пунктом 6 частини першої статті 10-1 Закону № 3551-ХІІ, підстав немає, оскільки ОСОБА_2 загинув під час виконання бойового завдання, перебуваючи у складі ДФТГ «Хартія», що підтверджує довідка про безпосередню участь у заходах, видана командиром військової частини НОМЕР_5 , і довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), видана командиром військової частини НОМЕР_4 . Надання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України сім`ям загиблих під час безпосередньої участі у заходах членів ДФТГ передбачено саме пунктом 5 частини першої статті 10-1 Закону.
При цьому, суд першої інстанції вірно покликався на відсутність необхідності здійснювати трактування мети, суті і змісту поняття «добровольче формування територіальної громади», тобто досліджувати питання стосовно того, чи ДФТГ є військовою службою чи ні, оскільки в даному випадку Закон № 3551-ХІІ містить пряму вказівку у пункті 5 частини першої статті 10-1, що до сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України належать сім`ї осіб, які, серед іншого, входили до складу добровольчого формування територіальної громади.
Крім того, позивач своє право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку № 336, як член сім`ї загиблого Захисника у відповідності до пункту 5 частини першої статті 10-1 Закону № 3551-ХІІ, вже реалізувала та їй виплачено відповідну допомогу на підставі рішення міжвідомчої комісії, оформленого у формі протоколу від 02.05.2024 № 6/ІІІ/106/1.
Як уже зазначено вище, відповідно до частини другої статті 10-1 Закону № 3551-ХІІ порядок надання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України визначається Кабінетом Міністрів України. 
В свою чергу, Кабінет Міністрів України визначив такий механізм шляхом затвердження Порядку № 740 та Порядку № 685, передбачивши ряд необхідних документів для встановлення відповідного статусу, зокрема рішення суду у разі відсутності інших документів.
З огляду на вказане, суд першої інстанції дійшов до вірного переконання про те, що з боку відповідача відсутня протиправна бездіяльність щодо нерозгляду по суті заяви (скарги) ОСОБА_1 від 01.09.2025, оскільки ОСОБА_1 не відноситься до осіб, передбачених пунктом 6 частини першої статті 10-1 Закону № 3551-ХІІ, так як вона вже скористалась своїм правом і їй встановлено статус члена сім`ї загиблого Захисника, передбачений пунктом 5 частини першої статті 10-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Також слід зазначити, що відповідно до пункту 1 частини другої статті 65 Закону України від 17 лютого 2022 року № 2073-ІХ «Про адміністративну процедуру» (далі – Закон № 2073-ІХ) адміністративне провадження закривається у разі подання заяви особою, яка не мала права на подання такої заяви.
Як наслідок, відповідачем правомірно адміністративне провадження за результатом розгляду заяв позивача закрито на підставі пункту 1 частини другої статті 65 Закону № 2073-ІХ, у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не належить до категорії осіб, зазначених у пункті 6 частини першої статті 10-1 Закону № 3551-ХІІ.
Щодо здійснення перерахунку раніше призначеної одноразової грошової допомоги та забезпечення виплати різниці до встановленого законом розміру у 15 000 000,00 грн відповідно до частини десятої статті 15 та пункту 2 Розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону № 4351-IX апеляційний суд виходить з наступних міркувань.
Частиною сьомою статті 15 Закону № 3551-ХІІ передбачено, що членам сімей осіб, зазначених у пунктах 1-6 частини першої статті 10-1 цього Закону, за рахунок коштів державного бюджету призначається і виплачується одноразова грошова допомога у зв`язку із загибеллю (смертю) члена сім`ї у розмірі, визначеному підпунктом «а» пункту 1 статті 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Якщо особа у зв`язку із загибеллю (смертю) члена сім`ї одночасно має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією частиною, та одноразової грошової допомоги відповідно до інших законів України, виплата грошових сум здійснюється за однією з підстав за вибором такої особи. Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Порядком № 336 визначено механізм призначення та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час участі в антитерористичній операції, здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресію російської федерації проти України, деяких категорій осіб (далі – одноразова грошова допомога) відповідно до Закону № 3551-ХІІ
Відповідно до підпункту 2 пункту 3 Порядку № 336 одержувачами одноразової грошової допомоги є члени сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України, зазначених у пунктах 1-6 частини першої статті 10-1 Закону № 3551-ХІІ.
Згідно підпункту 1 пункту 4 Порядку № 336 одноразова грошова допомога призначається та виплачується у разі загибелі (смерті) або визнання безвісно відсутніми осіб, зазначених у пунктах 1-6 частини першої статті 10-1 Закону, - з дати смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть, або з дати набрання законної сили рішенням суду про визнання особи безвісно відсутньою.
Відповідно до пункту 6 Порядку № 336 одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті) осіб, зазначених у пунктах 1-6 частини першої статті 10-1 Закону, призначається та виплачується членам сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України, зазначеним в частині четвертій статті 10-1 Закону, у розмірі 750 прожиткових мінімумів, установлених законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому загинули (померли) особи, зазначені у пунктах 1-6 частини першої статті 10-1 Закону, рівними частинами.
З матеріалів справи встановлено, що позивачем реалізовано право на виплату одноразової грошової допомоги у відповідно до приписів Порядку № 336 та на засіданні міжвідомчої комісії 02.05.2024 відповідно до протоколу № 6 прийнято рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю ОСОБА_2 внаслідок травми, одержаної під час участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.
Водночас, повноваження Мінветеранів призначати і виплачувати одноразову грошову допомогу у розмірі 15 млн грн членам сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць, статус яким встановлено згідно із пунктом 6 частини першої статті 10-1 Закону № 3551-ХІІ, визначені № 936.
Відповідно до пункту 3 Порядку № 936 одноразова грошова допомога призначається та виплачується у зв`язку із загибеллю (смертю) Захисника та Захисниці України, членам сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць, статус яким встановлено згідно із пунктом 6 частини першої статті 10-1 Закону № 3551- ХІІ.
Оскільки позивачу не встановлено статус члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника згідно із пунктом 6 частини першої статті 10-1 Закону № 3551- ХІІ, і, як уже встановлено судом – правомірно не встановлено, оскільки ОСОБА_2 загинув під час виконання бойового завдання, перебуваючи у складі ДФТГ «Хартія», то у Міністерства у справах ветеранів України відсутні повноваження здійснювати перерахунок вже призначеної одноразової грошової допомоги, оскільки вона була призначена відповідно до наданих документів позивачем та норм чинного законодавства України, які визначають критерії належності призначення таких виплат, а саме відповідно до норм Закону № 3551-ХІІ та Порядку № 336.
Крім того, суд першої інстанції вірно підмітив, що у подальшому Законом № 4351-ІХ (набрав чинності 02.05.2025) статтю 10-1 Закону № 3551-ХІІ доповнено новою частиною четвертою згідно якої встановлено, що підставою для надання членам сімей осіб, зазначених у пункті 6 частини першої цієї статті, статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України є лише довідка про безпосередню участь такої особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, видана командиром (начальником) військової частини (органу, підрозділу) Збройних Сил України, Національної поліції України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України та інших утворених відповідно до закону військових формувань чи правоохоронних органів, у взаємодії з якими така особа брала безпосередню участь у здійсненні зазначених заходів.
Відтак, Законом № 3551-ХІІ, починаючи з 02.05.2025, визначено єдину підставу для надання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України особам, зазначеним у пункті 6 частини першої статті 10-1 Закону № 3551-ХІІ – довідку командира (начальника) військової частини (органу, підрозділу) вищезазначених сил безпеки та оборони.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23 жовтня 2025 р. № 1360 «Про внесення змін до порядків, затверджених постановами Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2015 р. № 685 і від 23 вересня 2015 р. № 740, та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України» Порядок № 685 втратив чинність, а міжвідомча комісія припинила існування. Отже, довідки за формою згідно з додатком 1 до Порядку № 740 Мінветеранів більше не видає, оскільки враховуючи зміни, внесені Законом № 4351-ІХ, такі довідки вже не є підставою для надання статусу особам, зазначеним у пункті 6 частини першої статті 10-1 Закону № 3551-ХІІ.
Підсумовуючи, на переконання апеляційного суду доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.
Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідач як суб`єкт владних повноважень в ході розгляду справи не довів правомірність своєї поведінки в спірних правовідносинах.
Водночас, як убачається з апеляційної скарги, наведені в ній доводи щодо помилковості висновків суду у цій справі фактично зводяться до необхідності нової правової оцінки обставин у справі та дослідження наявних у матеріалах справи доказів. Водночас зазначеним доводам судом першої інстанції вже була надана належна правова оцінка.
Інших доводів на підтвердження правомірності своїх дій відповідач не навів, що не дає підстав вважати висновки суду першої інстанцій помилковими, а застосування ним норм матеріального та процесуального права - неправильним.
Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши статтю 6 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку в частині задоволених позовних вимог.
Апеляційний суд переглянув оскаржуване судове рішення і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.
Відповідно до пункту 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанцій правильно встановив обставини справи, не допустив неправильного застосуванням норм матеріального права чи порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 241, 242, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 370 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 січня 2026 року у справі № 300/7303/25 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Постанову разом із паперовими матеріалами апеляційної скарги надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи.

Головуючий суддя	 	В. С. Затолочний 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	Н. М. Судова-Хомюк