ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Додаткова постанова
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2026 м.Дніпро Справа № 904/4415/25 
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Віннікова С.В., (доповідач) 
суддів: Левшиної Г.В., Андрейчука Л.В., 
розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи заяву Приватного підприємства "Планета-2000" про ухвалення за результатами розгляду апеляційної скарги Південно-Східної митниці на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.01.2026 (повний текст складено 23.01.2026 суддя Татарчук В.О.) у справі №904/4415/25
за позовом Приватного підприємства "Планета-2000"
до Південно-Східної митниці
про стягнення збитків, заподіяних протиправними діями,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 29.04.2026 Апеляційну скаргу Південно-Східної митниці задоволено частково. Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.01.2026 у справі № 904/4415/25 змінено, викладено його резолютивну частину в наступній редакції: “Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Стягнути з Державного бюджету України на користь Приватного підприємства "Планета-2000" (51911, Дніпропетровська обл., м. Кам`янське, вул. Республіканська, буд. 50, ідентифікаційний код 30617391) 3504364,19 грн збитків за простій транспортних засобів, 533000,00 грн збитків за розміщення транспортних засобів у зоні митного контролю та 48448,37грн витрат по сплаті судового збору”. 
Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладено на Південно-Східну митницю (скаржника).
04.05.2026 через підсистему «Електронний суд» від Приватного підприємства "Планета-2000" надійшла заява про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу.
В обґрунтування заяви зазначено, що про орієнтовний розрахунок витрат було повідомлено у відзиві на апеляційну скаргу, а докази їх понесення надані у встановлений законом строк. На підтвердження вимог надано договір від 20.01.2024, додаток № 6 від 01.08.2025 та акт приймання-передачі від 30.04.2026 на суму 25 000,00 грн. Позивач наголошує, що послуги фактично надані та оплачені, а їх розмір є співмірним зі складністю справи, обсягом виконаних робіт і відповідає критеріям розумності та реальності.
08.05.2026 через підсистему «Електронний суд» від Південно-Східної митниці надійшли заперечення на клопотання (заяву) мотивовані тим, що митниця вважає клопотання позивача необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню через неспівмірність заявлених сум реальним витратам часу та складності справи.
Згідно зі ст. 126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи, обсягом наданих послуг та часом, витраченим на виконання робіт. Проте наданий позивачем акт приймання-передачі не містить детального опису робіт із зазначенням витраченого часу. Зокрема, заявлена сума за ознайомлення з матеріалами справи (3 000 грн) є безпідставною, оскільки адвокат Братцева Н.С. представляла позивача у першій інстанції і матеріали справи були їй достеменно відомі. Підготовка відзиву (15 000 грн) також не потребувала значних зусиль, оскільки його зміст дублює правову позицію позовної заяви, а сам документ був поданий лише напередодні засідання, що нівелювало його вплив на результат розгляду.
Крім того, вартість участі у судовому засіданні (7 000 грн) за 94 хвилини роботи є надмірною. Загальна сума гонорару у 25 000,00 грн за одну стадію оскарження майже дорівнює середньомісячній зарплаті юриста у м. Дніпрі, що суперечить принципам розумності та висновкам ЄСПЛ (справи «Гімайдуліна проти України», «Лавентс проти Латвії»), згідно з якими відшкодовуються лише фактичні, неминучі та обґрунтовані витрати. Суд не зобов`язаний присуджувати всі понесені витрати, якщо вони є завищеними щодо іншої сторони. 
З огляду на викладене, митниця просить прийняти дані заперечення та відмовити у задоволенні заяви про відшкодування судових витрат.

Розглянувши заяву позивача про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат, колегія суддів виходить із такого.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України) суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасника справи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Інститут судових витрат урегульований главою 8 розділу І ГПК України. За змістом ст. 123 цього Кодексу судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно зі ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. 
Відповідно до положень Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність” представництво інтересів особи у суді, складення процесуальних документів, надання консультацій та інші дії, спрямовані на захист прав та законних інтересів клієнта, є видами адвокатської діяльності, а гонорар є формою винагороди адвоката за надану правничу допомогу.
Частинами 1, 2 ст. 126 ГПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, а для цілей розподілу судових витрат розмір таких витрат визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт, а також їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.
За приписами ч. 8 ст. 129 ГПК України докази понесення витрат подаються до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, якщо до закінчення дебатів сторона заявила про намір їх подати.
Як убачається з матеріалів справи, про орієнтовний розрахунок витрат було повідомлено у відзиві на апеляційну скаргу.
Після прийняття постанови Центрального апеляційного господарського суду від 29.04.2026, якою апеляційну скаргу Південно-Східної митниці задоволено частково. Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.01.2026 у справі № 904/4415/25 змінено, викладено його резолютивну частину в наступній редакції: “Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Стягнути з Державного бюджету України на користь Приватного підприємства "Планета-2000" (51911, Дніпропетровська обл., м. Кам`янське, вул. Республіканська, буд. 50, ідентифікаційний код 30617391) 3504364,19 грн збитків за простій транспортних засобів, 533000,00 грн збитків за розміщення транспортних засобів у зоні митного контролю та 48448,37грн витрат по сплаті судового збору”, позивач у встановлений процесуальний строк звернувся із заявою про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування витрат на правничу допомогу.
На підтвердження заявлених вимог позивачем подано додаток № 6 від 01.08.2025, акт приймання-передачі від 30.04.2026 на суму 25 000,00 грн та платіжну інструкцію №65 від 30.04.2026 на суму 25 000,00 грн, з яких убачається, що адвокатом було надано позивачу правничу допомогу у зв`язку з переглядом справи № 904/4415/25 в апеляційній інстанції, а саме: ознайомлено з матеріалами справи, підготовка відзиву, участь у судовому засіданні. Загальна вартість наданих послуг становить 25 000,00 грн.
За приписами пункту 3 частини першої статті 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
За змістом статті 123 цього Кодексу судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частин першої - третьої статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з частиною четвертою статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 
Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 129 Господарського процесуального кодексу України).
За обставинами справи докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу подані позивачем до суду в межах передбаченого законом строку.
Аналізуючи заявлену позивачем до стягнення суму витрат на професійну правничу допомогу у контексті зазначених правових критеріїв, суд приймає до уваги також статтю 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", згідно з якою, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Разом з тим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також із критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.
Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені не тільки з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Оцінюючи суму судових витрат позивача на професійну правничу допомогу під час апеляційного перегляду справи за критеріями розумності, необхідності, неминучості та співвідношення ціни послуг до ринкових цін, колегія суддів зазначає наступне.
Аналіз статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" свідчить про те, що гонорар може встановлюватися у формі фіксованого розміру або погодинної оплати.
Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18).
Домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин між якими і може розглядатися питання щодо обов`язковості такого зобов`язання.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Нормами процесуального законодавства передбачені такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (пункти 33- 34; 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19).
Дослідивши матеріали даної справи, судом встановлено, що у суді апеляційної інстанції правнича допомога адвоката виразилась у складенні відзиву на апеляційну скаргу та участі в 1 (одному) судовому засіданні. 
Між тим, на переконання колегії суддів, ознайомлення з матеріалами справи та підготовка відзиву на апеляційну скаргу у даній справі не вимагала значного обсягу юридичної роботи, враховуючи, що основний її обсяг був виконаний адвокатом під час розгляду справи судом першої інстанції, а позиція сторін у процесі розгляду справи як у суді першої інстанції, так і у суді апеляційної інстанції не змінювалася. 
За правовою позицією Верховного Суду, наведеною у справах № 756/2114/17, №911/3386/17, підготовка справи в суді не вимагає великого обсягу юридичної й технічної роботи в разі незмінності правової позиції сторони у судах попередніх інстанцій, з огляду на що, не підтверджується наявність об`єктивної необхідності для адвокатів, які надавали правову допомогу учаснику процесу в судах попередніх інстанцій, вивчати додаткові джерела права.
Адвокат Братцева Н.С. була представником позивача на стадії розгляду справи у суді першої інстанцій, а отже, є обізнана із обставинами справи та правовою позицією у спірних правовідносинах.
Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши наведені у заяві позивача про ухвалення додаткової постанови обставини, надані заявником докази в їх сукупності, а також заперечення відповідача, враховуючи загальні засади цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, принципу співмірності та реальності судових витрат, колегія суддів вважає, що заявлені позивачем до стягнення витрати на правничу допомогу у розмірі 25 000,00 грн є завищеними та виходять за розумні межі вартості цих послуг у даному випадку.
Отже, оцінюючи обсяг наданої адвокатом під час апеляційного перегляду справи правничої допомоги та її вартість, з урахуванням законодавчих критеріїв визначення витрат на професійну правничу допомогу при їх розподілі, а також зважаючи на критерій розумного розміру, що застосовується Європейським судом з прав людини, суд приходить до висновку, що вартість наданої професійної правничої допомоги у цій справі не може бути покладена на відповідача повністю, та з урахуванням всіх аспектів і складності цієї справи, а також враховуючи сукупний час, витрачений на опрацювання спірних правовідносин в апеляційній інстанції, а також незмінність правової позиції позивача під час апеляційного перегляду справи, справедливою та співрозмірною є компенсація витрат на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 15 000,00грн.
Частиною 1 ст. 129 ГПК України встановлено, що у разі задоволення позову судові витрати покладаються на сторону, яка програла спір у відповідній інстанції.
Колегія суддів зазначає, що хоча за результатами апеляційного розгляду скаргу Південно-Східної митниці було задоволено частково, таке задоволення мало суто процесуальний характер і стосувалося уточнення суб`єкта стягнення та правової природи відповідальності (стягнення з Державного бюджету України). При цьому, за суттю спору, позовні вимоги Приватного підприємства "Планета-2000" залишені задоволеними у повному обсязі, а сума основного стягнення не зазнала жодних змін.
Оскільки матеріально-правовий інтерес позивача захищено повністю, а основні доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для стягнення збитків судом відхилені, результат апеляційного провадження не свідчить про частковий програш позивача у розумінні статті 129 ГПК України. 
За таких обставин, з урахуванням положень ч. 9 ст. 129 ГПК України, витрати позивача на професійну правничу допомогу, понесені під час апеляційного перегляду, підлягають відшкодуванню за рахунок скаржника, чиї дії призвели до необхідності судового захисту.
Відтак, витрати Приватного підприємства "Планета-2000" на професійну правничу допомогу у сумі 15 000,00 грн підлягають стягненню з Південно-Східної митниці, решта 10 000,00 грн залишається за позивачем.
Керуючись статтями 129, 244, 281-283 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, –

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання Приватного підприємства "Планета-2000" про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у справі № 904/4415/25 задовольнити частково.

Стягнути з Південно-Східної митниці (49038, Україна, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, вулиця Ольги Княгині, будинок 22, ідентифікаційний код 43971371) на користь Приватного підприємства "Планета-2000" (51911, Дніпропетровська обл., м. Кам`янське, вул. Республіканська, буд. 50, ідентифікаційний код 30617391) 15 000,00 грн (п`ятнадцять тисяч грн 00к.) витрат на професійну правничу допомогу адвоката, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Доручити Господарському суду Дніпропетровської області видачу відповідного наказу на виконання даної додаткової постанови.

Додаткова постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, порядок і строки оскарження передбачені ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя С.В. Вінніков

Суддя Г.В. Левшина

Суддя  Л.В. Андрейчук