Справа № 946/1281/26 
Провадження № 2/946/2748/26 

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2026 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області
в складі: головуючого судді Пащенко Т.П.,
за участю секретаря судового засіданні Топтигіної О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ізмаїлі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2026 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна № 4415 від 18.05.1999 року вона є власницею квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний договір був зареєстрований на Одеській товарній біржі 18.05.1999 року за № 4415 відповідно до ст. 15 Закону України "Про товарну біржу", який діяв станом на моменту укладення договору, а право власності, було зареєстровано КП «Ізмаїльське МБТІ». На момент підписання вказаного договору, проведений повний розрахунок за нерухоме майно та продавцями отримано всю зазначену в договорі суму. На даний час позивачка позбавлена можливості розпоряджатися належною їй квартирою на свій розсуд, оскільки укладений договір потребував нотаріального посвідчення. З огляду на викладене, позивачка просить суд визнати договір купівлі-продажу нерухомого майна № 4415 від 18.05.1999 року, а саме, квартири за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений Одеською товарною біржею, дійсним. 
В судове засідання позивачка не з`явилася, про час, дату та місце судового розгляду сповіщена належним чином. Представник позивачки, адвокат Арнаут А.Г. надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає.
Відповідачі в судове засідання не з`явилися, сповіщені про дату, час та місце судового розгляду належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заяв про розгляд справи у їх відсутність не надали, відзив на позовні вимоги не надали, тому суд відповідно до ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у зв`язку з відсутністю заперечень проти такого вирішення справи представника позивачки. 
Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав.
В судовому засіданні встановлено, що згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна № 4415 від 18.05.1999 року, а саме, квартири за адресою: АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_2 , яка діяла від свого імені та від імені та в інтересах ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та неповнолітньої ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , власницею вказаної квартири стала ОСОБА_1 .
Всі зобов`язання за договором купівлі-продажу нерухомого майна № 4415 від 18.05.1999 року сторонами виконані в повному обсязі, а саме, відповідно до п. 5 договору квартира продана за 24 030,00 грн (двадцять чотири тисячі тридцять грн 00 копійок), які отримані продавцями до підписання договору.
На теперішній час вказаний договір не оскаржений та не скасований.
Договір купівлі продажу нерухомого майна № 4415 від 18.05.1999 року, посвідчений Одеською товарною біржею, право власності зареєстровано КП «Ізмаїльське МБТІ», про що свідчить реєстраційний запис.
Як вбачається з довідки КП «Ізмаїльське МБТІ» № 873 від 04.06.2026 року власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрована ОСОБА_1 (1/1 частка) на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна № 4415 від 18.05.1999 року, посвідченого Одеською товарною біржею, зареєстрованого Ізмаїльським МБТІ в книгу реєстру за № 67б-74 від 18.05.1999 року.
Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №480328599 від 04 червня 2026 року, право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, на зареєстровано за жодною особою.
Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК 2003 року передбачено, що положення зазначеного Кодексу застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.
Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК 2003 року положення цього Кодексу застосовується до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.
Оскільки правовідносини виникли до набрання новим Кодексом чинності, так як договір купівлі-продажу нерухомого майна був укладений до вступу в законну силу Цивільного Кодексу України в редакції 2003 року, і не мають подовжувального характеру, тому суд при розгляді справи керується положеннями ЦК 1963 року.
Згідно ст.ст. 128, 224, 227 ЦК УРСР (1963 рік), діючого на час розгляду справи, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності визнається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону або договору. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває у податковій заставі.
Відповідно до роз`яснень, даних в п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 28.04.78 р., із змінами від 25.05.98 р. «Про судову практику у справах про визнання угод недійсними» угоди купівлі-продажу (зокрема при придбанні на біржових торгах) житлового будинку (квартири) або його (її) частини підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню.
При цьому, якщо така угода виконана повністю або частково однією із сторін, а інша сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд на підставі ч.2 ст.47 ЦК на вимогу сторони, що виконала угоду має право визнати її дійсною.
На час укладення зазначеного договору діяла ст.15 Закону України «Про товарну біржу», згідно якої не вимагалось подальше нотаріальне посвідчення угоди, укладеної на біржі.
Відповідно до пунктів 1.1., 1.4., 1.7., 1.9 Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, які знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету України з житлово-комунального господарства від 09.06.98 року №121, Інструкція визначала порядок здійснення державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна в Україні. Державній реєстрації в бюро технічної інвентаризації підлягають об`єкти нерухомості, розташовані на всій території України. Реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна здійснюється на підставі правовстановлюючих документів за рахунок коштів власників нерухомого майна. Пунктом 2 Інструкції визначений порядок здійснення державної реєстрації, підпунктом 2.1. д) якого зазначено, що на оригіналі правовстановлюючого документу робиться реєстраційний напис.
Додатком 1 до вказаної Інструкції визначений перелік правовстановлюючих документів, на підставі яких здійснюється державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна. Відповідно до пункту 9 Переліку зазначено: «Договори купівлі-продажу, обміну, зареєстровані біржею».
Відповідно до п.49 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18.06.1994 року і чинної на момент укладення договору між сторонами (15.08.1997 року), - договір купівлі- продажу, зареєстрований на біржі є документом, що підтверджує право власності на житловий будинок, що відчужується.
Згідно з ч.2 ст.220 ЦК України якщо сторони домовились відносно всіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне чи часткове виконання договору, проте одна зі сторін ухиляється від нотаріального його посвідчення, суд може визнати цей договір дійсним. В цьому разі подальше нотаріальне посвідчення договору не потрібне.
При укладенні договору всі вимоги, передбачені ст.15 Закону України «Про товарні біржі», між сторонами виконано належним чином, про що свідчить сам договір.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що реєстрація 18.05.1999 року за ОСОБА_1 права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , здійснена відповідно до діючого на той час законодавства.
З огляду на вищевказане та враховуючи, що сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне виконання договору, суд визнає вищевказаний договір дійсним.
У відповідності зі ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до вимог ст.ст.12,13,77,78,79,80,81,82 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним.
Керуючись ст.ст.12,13,76,81,83,223,258,259,263,265,268,272,273,280-289,354,355 ЦПК України, ст.47, 224, 227 ЦК України в редакції 1963 року, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , до ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 , АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 , АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 , АДРЕСА_1 , про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним – задовольнити.
Визнати договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме, квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між  ОСОБА_2 , яка діяла від свого імені та від імені та в інтересах ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та неповнолітньої ОСОБА_5 та ОСОБА_1 ,зареєстрований на Одеській товарній біржі 18 травня 1999 року, реєстраційний № 4415, дійсним.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Одеського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: 	Т.П.Пащенко