Справа № 289/170/25
Номер провадження 2/289/62/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2026   м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області у складі:
головуючого судді – Кириленка О.О.,
за участю секретаря судового засідання – Науменко І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду за правилами загального позовного провадження цивільну справу за первісним позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором та за зустрічним позовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СЛОН КРЕДИТ», Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» про захист прав споживача шляхом визнання договору споживчого кредитного договору недійсним,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР»  звернулося до суду із позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором №299680 від 09.06.2020 у розмірі 22408,70 грн., а також судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 9000 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідач ухиляється від виконання своїх зобов`язань та не погашає заборгованість за вказаним договором, що є підставою для позивача звернутися до суду з даним позовом.
Ухвалою судді від 10.02.2025 справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 54).
06.03.2025 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона зазначила, що позов не визнає, оскільки на її думку, ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» не виконало власне зобов`язання згідно п. 1.3 договору №299680 від 09.06.2022, так як кошти перераховані у розмірі 15000 грн, а не у розмірі 18750 грн. Відповідач звертає увагу суду на те, що позивачем не надано жодного письмового доказу, який би свідчив про сплату, утримання, перерахування 3750 грн, що свідчить про недотримання ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» умов договору про видачу кредиту. Звертає увагу суду на те, що посилання позивача на розрахунки заборгованості як на підставу задоволення позовних вимог є небгрунтованим, оскільки розрахунки заборгованості є внутрішніми документами фінансових установ та не містять відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи в дійсності позичальнику були надані кошти в тій сумі, яка зазначена в договорі. Також посилається на те, що встановлення великих відсотків за користування кредитом є несправедливим в розумінні ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг банку, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором. До того ж, посилається на те, що у кредитному договорі наявні положення, які суперечать законодавству України та порушують її права як споживача. При цьому, відповідач вказує, що вона не отримувала жодних повідомлень про відступлення права грошової вимоги. Заперечуючи проти позову, відповідач зазначає, що при укладенні договору їй не надавалась інформація в обсязі та в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». На думку відповідач, розмір понесених на професійну правничу допомогу є завищеним, вона хворіє, а також має шістьох неповнолітніх дітей, які теж хворіють (а.с. 58-96).
У березні 2025 року ОСОБА_1 не погоджуючись із поданим ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» позовом, звернулася до суду із зустрічним позовом, в якому просить визнати порушеними ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» її прав як споживача фінансових/банківських послуг за договором №299680 про надання споживчого кредиту, укладеного 09.06.2022 між нею та ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» і визнати вказаний договір недійсним з моменту його вчинення. В обґрунтування зустрічних вимог  ОСОБА_1 викладено обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги аналогічні, які викладені у відзиві (а.с. 98-104).
Ухвалою суду від 07.03.2025 зустрічний позов ОСОБА_1 до ТОВ «СЛОН КРЕДИТ», ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» про захист прав споживача шляхом визнання договору споживчого кредитного договору недійсним прийнято до спільного розгляду з цивільною справою за позовом ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором, вимоги за зустрічним позовом, об`єднано в одне провадження з первісним позовом (а.с. 108).
18.03.2025 від представника ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, в якому остання зазначила, що згідно пунктів 1.5, 2.1 та 3.5 сума у розмірі 3750 грн є відсотками за перший день користування кредитом, яка не перераховується на платіжну картку, а утримується товариством із суми кредиту. Відтак, ОСОБА_1 отримала суму кредиту у повному розмірі, оскільки 15000 грн було перераховано їй на картковий рахунок, а 3750 грн було утримано товариством згідно п. 3.5 договору, що загалом становить 18750 грн. Представник відповідача за зустрічним позовом звертає увагу суду на те, що ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції станом на 29.05.2020, яка діяла на момент укладення кредитного договору, не містить ч. 5 та вимоги щодо максимального розміру денної процентної ставки. Враховуючи принцип свободи договору, добровільну згоду позивача на умови, викладені в кредитному договорі, відповідність останнього нормам законодавства та його спрямованість на реальне настання правових наслідків, вважає, що при укладенні кредитного договору вимоги ст. 203 ЦК України було дотримано (а.с. 110-118).
Окрім того в цей же день від представника ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» надійшли письмові пояснення, в яких зазначила, що неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову в задоволенні позову нового кредитора, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання зобов`язання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Представник ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» звертає увагу суду на те, що позивачем не було долучено жодного належного, допустимого, достовірного та достатнього доказу на підтвердження тих обставин, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. Представник відповідача за зустрічним позовом вважає, що заявлена нею до стягнення сума витрат на правничу допомогу є співмірною зі складністю даної справи, натомість зворотного відповідачем не доведено (а.с. 119-126).
02.04.2025 ОСОБА_1 подала відповідь на відзив, яка за змістом аналогічна зустрічному позову (а.с. 129-137).
23.04.2025 від представника ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» надійшли пояснення, в яких вказав, що в даній справі вказане товариство не являється кредитором та належним відповідачем, адже згідно договору факторингу №26-11/2021/13 від 26.11.2021 відбулася зміна кредитора у зобов`язанні, тому ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» є новим кредитором у кредитному зобов`язанні (а.с. 143).
В судове засідання представник ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» та ОСОБА_1 не з`явились, звернулись до суду з клопотаннями про розгляд справи без їх участі.
Представник ТОВ «СЛОН КРЕДИТ», будучи належним чином повідомленим про час місце розгляду справи, причини неявки не повідомив, тому суд розглянув справу без його участі. 
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. 
Судом встановлено, що 09.06.2020 між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ОСОБА_1 було укладено договір №299680 про надання споживчого кредиту, за умовами якого, ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» надало ОСОБА_1 кредит у розмірі 18750 грн (а.с. 14-15).
Відповідно до п. 1.4. строк кредиту 730 днів, з кінцевим терміном повернення 09.06.2022. Пунктом 1.5. договору, передбачено умови нарахування та тип процентної ставки за кредитом.
Як зазначено у п. 2.1. договору, кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування/утримання: у розмірі 15000 гривень за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки реквізити якої зазначені споживачем товариству у будь-який спосіб; у розмірі 3750 гривень на користь товариства з метою виконання зобов`язань з оплати процентів за перший день користування кредитом, відповідно до п. 3.5. договору.
Також, 09.06.2020 відповідачем підписано заяву-анкету, паспорт споживчого кредиту та графік платежів до договору №299680 про надання споживчого кредиту (а.с. 16-18).
09.06.2020 ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» перерахувало відповідачеві кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами договору кредиту, що підтверджується платіжним дорученням №2767 (а.с. 23). Відповідачем за первісним позовом не надано суду будь-яких доказів, які б спростовували належність вказаного карткового рахунку відповідачу, або щодо не зарахування даної суми на рахунок відповідача. 
26.11.2021 між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було укладено договір факторингу № 26-11/2021, відповідно до умов яких ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» відступило ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» право грошової вимоги до позичальників, у тому числі за договором №299680 відповідно, що укладений між первісним кредитором та відповідачем (а.с. 26-29, 30-31, 32).
10.01.2023 ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відповідно до договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 відступило ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» право грошової вимоги до боржників, в тому числі за договором №299680, що укладений між первісним кредитором та відповідачем (а.с. 4, 33-35, 36, 37-38).
ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 02.01.2025 у неї утворилась заборгованості, за договором №299680 про надання споживчого кредиту, яка становить 22408,70 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 12413,64 грн та заборгованості за відсотками у розмірі 9995,06 грн (а.с. 25).
Відповідно до частини 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ч. 1 ст. 629 ЦК України).
Згідно з частиною 1 статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Частиною 1 ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 вказано, що відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Право кредитодавця нараховувати передбачені кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування (строку, на який позичальник отримав кредит) чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України.
Отже, розмір нарахованих процентів за кредитним договором №299680 від 09.06.2020 повністю узгоджується із розрахунком заборгованості долученим позивачем до матеріалів справи та умовами кредитного договору.
Доказів, які б спростовували правильність наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором, відповідачем не надано.
Тому суд вважає, що вказаний розрахунок заборгованості є належним доказом, котрий узгоджується з умовами кредитного договору, з якого вбачається основний борг, нараховані відсотки, сума платежу та залишок нарахованих і не погашених відсотків відповідачем.
Твердження відповідача про те, що позивач не надав належних доказів на підтвердження розміру заборгованості за кредитним договором є неспроможними, оскільки в матеріалах справи, серед інших письмових доказів, наявні розширені розрахунки заборгованості, які містять детальний розпис нарахованої заборгованості, відповідно до графіку погашення кредиту, з вказівкою на щомісячні платежі, дати нарахування складових загальної заборгованості за кредитом та дати здійснення платежів позичальником. Доказів, які б спростовували правильність наданого банком розрахунку заборгованості кредитним договором ОСОБА_1 не надала.
Незгода відповідача із розрахунком заборгованості не позбавляє її можливості, на підтвердження своїх доводів, надати свій «контр-розрахунок». До матеріалів справи не було надано ніяких доказів виконання зобов`язань, в тому числі доказів невірного нарахування виниклої суми заборгованості по відсоткам, відповідно до умов договору, в тому числі шляхом проведення та надання власного контр-розрахунку.
Доводи відповідача за первісним позовом про те, що вона не згодна з заборгованістю через перебування на утриманні малолітніх дітей, які хворіють та наявність власних хвороб у зв`язку з чим несе витрати на лікування, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки ОСОБА_1 підписуючи договір повинна була розуміти про виникнення у неї зобов`язання щодо повернення кредиту та виконання умов кредитного договору.
Отже, встановлення судом факту невиконання відповідачем за первісним позовом зобов`язань перед позивачем щодо погашення кредиту та сплати відсотків за користування цим кредитом, є підставою для повного задоволення позову.
Представник позивача за первісним позовом при зверненні до суду з даним позовом також просить стягнути з відповідача понесені ним витрати на правову допомогу.
Згідно статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (частина третя статті 137 ЦПК України)
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина 8 статті 141 ЦПК України).
01.07.2024 між ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» та Адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ АССІСТАНС» укладено договір №01-07/2024 про надання правової допомоги (а.с. 9-11, 12).
Згідно витягу з акту №1 про надання юридичної допомоги від 27.12.2024 Адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ АССІСТАНС» надано ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» у справі за його позовом до ОСОБА_1 правову допомогу на загальну суму 9000 грн. (а.с. 16).
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Частиною четвертою, п`ятою статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
З урахуванням викладеного, враховуючи задоволення позовних вимог позивача за первісним позовом, принципи розумності і співмірності, суд дійшов висновку, що на користь позивача підлягають стягненню понесені і документально підтвердженні витрати на правничу допомогу в сумі 6000 грн.
Також, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 2422,40 грн. (а.с. 48).
Стосовно зустрічних вимог ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Зі змісту оспорюваного договору, встановлено, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування, а позичальник в свою чергу погодилася на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить підписання договору.
На підставі наявних у матеріалах справи доказів не встановлено обставин, які б свідчили про невідповідність умов договору позики вимогам законодавства.
Доводи позивача за зустрічним позовом відносно того, що нею отримано кошти не в розмірі 18750 грн не заслуговують на увагу, оскільки за умовами договору №299680 від 09.06.2020 сума кредиту складає 18750 грн, та згідно п. 2.1 вказаного договору кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі у розмірі 3750 грн на користь товариства з метою виконання зобов`язань з оплати процентів за перший день користування кредитом, відповідно до п. 3.5 договору. Тобто, кошти в розмірі 3750 грн були зараховані на рахунок ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» як оплата процентів за перший день користування кредитом.
Не повідомлення новим кредитором про укладення договору факторингу про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за кредитним договором, за змістом частини другої статті 516 ЦК України, може мати негативні наслідки лише для нового кредитора, а не для позичальника, оскільки у випадку виконання ним зобов`язань за кредитним договором первісному кредиторові, таке виконання буде розглядатися як належне (постанова Верховного Суду від 27 грудня 2020 року у справі 127/23910/14-ц).
Вирішуючи питання справедливості або несправедливості умов оспорюваного договору щодо розміру процентів за користування кредитом, суд звертає увагу на наступне.
24.12.2023 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів країни щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ (далі за текстом - Закон №3498-ІХ), яким внесено зміни, зокрема, до частини 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» (підпункт 6 пункту 5 Розділу І Закону № 3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» (підпункт 13 пункту 5 Розділу І Закону № 3498-ІХ).
Максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 % (частина 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування»).
Тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 % (пункт 17 Розділу IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування»).
Дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом (пункт 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 3498-ІХ).
Отже, як слідує з вищевказаних змін у законодавстві, що регулює питання споживчого кредитування: (1) з 24.12.2023 до 21.04.2024 - денна процентна ставка не може перевищувати 2,5%, (2) з 22.04.2024 до 19.08.2024 денна процентна ставка не може перевищувати 1,5%, (3) а починаючи з 20.08.2024 та в подальшому - денна процентна ставка не може перевищувати 1%.
При цьому, наведені зміни до вимог щодо максимального розміру денної процентної ставки поширюються на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності Законом № 3498-ІХ лише у разі продовження строку дії таких договорів після 24.12.2023.
За обставинами цієї справи, договір №299680 про надання споживчого кредиту укладено 09.06.2020 зі строком до 09.06.2022, відомостей про продовження строку дії вказаного договору матеріали справи не містять, а тому відсутні підстави вважати умови оспорюваного договору щодо розміру процентів несправедливими, оскільки такі умови відповідають вимогам чинного законодавства щодо розміру процентної ставки за користування кредитом, а підстави для застосування положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів країни щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ відсутні.
Суд звертає увагу на те, що враховуючи положення чинного законодавства України про принцип свободи договору, позивач за зустрічним позовом мала можливість не вступати у кредитні відносини із відповідачем, якщо дійсно вважала встановлений розмір відсотків за користування коштами несправедливими, натомість вона погодила зі своєї сторони такі умови договору, підписавши його зміст без будь-яких застережень.
Доводи позивача за зустрічним позовом щодо не ознайомлення її з правами та обов`язками не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи і спростовуються наявними у справі доказами та змістом спірного правочину.
Крім того, в порушення вимог п. 4 ч. 3 ст. 175 ЦПК України зустрічна позовна заява ОСОБА_1 про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту №299680 від 09.06.2020 не містить змісту позовних вимог до ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР».
Керуючись ст. ст. 204, 611, 629, 1054 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 10, 12, 13, 76-81, 141, 258, 259, 263, 265, 273, 274, 279, 354 ЦПК України, суд,
УХВАЛИВ:
Первісні позовні вимоги ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (місцезнаходження: вул. Мечнікова, буд. 3, офіс 306, м. Київ, 01133, код ЄДРПОУ 44276926) до ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про стягнення заборгованості за договором - задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованість за договором №299680 про надання споживчого кредиту від 09.06.2020 у розмірі 22408,70 грн, судовий збір в розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн.
В задоволенні зустрічного позову  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СЛОН КРЕДИТ», Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» про захист прав споживача шляхом визнання договору споживчого кредитного договору недійсним – відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено сторонами до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя    Олег КИРИЛЕНКО