ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2026 року	Львів	Справа № 380/13142/25 пров. № А/857/49814/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді Шавеля Р.М.,
суддів Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27.10.2025р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним і скасування наказу в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності (суддя суду І інстанції: Лунь З.І., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 27.10.2025р., м.Львів; дата складання повного рішення суду І інстанції: 27.10.2025р.),-

В С Т А Н О В И В:

09.05.2025р. (згідно з відбитком календарного штемпеля на поштовому відправленні) позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:
визнати протиправним та скасувати п.3 наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (з адміністративно-господарської роботи) № 86 від 15.02.2025р. «Про результати службового розслідування, що сприяли внесенню відомостей щодо виключення з військового обліку ОСОБА_2 до ІКС «Оберіг» оператором відділення обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_3 старшим солдатом ОСОБА_3 » в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення у вигляді «догани» до начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 підполковника ОСОБА_1 ;
поновити строк звернення до суду з цим позовом;
стягнути на користь позивача судові витрати (а.с1-6, 47).

Розгляд цієї справи, що віднесена процесуальним законом до справ незначної складності, проведено судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників страви (у письмовому провадженні) за наявними матеріалами справи (а.с.103 і на звороті).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 27.10.2025р. у задоволенні заявленого позову відмовлено (а.с.123-127).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив позивач ОСОБА_1 , який, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою заявлені позовні вимоги задовольнити (а.с.131-136).
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що зі змістом наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 (з адміністративно-господарської діяльності) № 86 від 15.02.2025р. «Про результати службового розслідування, що сприяли внесенню відомостей щодо виключення з військового обліку ОСОБА_2 до ІКС «Оберіг» оператором відділення обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_3 старшим солдатом ОСОБА_3 » підполковника ОСОБА_1 ніхто не ознайомлював, про наявність такого ніхто не повідомляв, і такий було прийнято в період перебування ОСОБА_1 на лікарняному.
Окрім цього, позивач стверджує, що будучи поновленим на роботі на виконання рішення суду, а також повернувшись із безпосередньої зони бойових дій, він більшість часу перебував на лікарняному.
При цьому, приступивши до виконання посадових обов`язків на посаді начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 неодноразово звертався до начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 та ІНФОРМАЦІЯ_4 із відповідними листами щодо необхідності забезпечення працівниками та зменшення мобілізаційного завдання.
Звертає увагу, що згідно матеріалів службового розслідування, зокрема, пояснень старшого солдата ОСОБА_3 вбачається, що 31.01.2025р. в ході внесення облікових даних ОСОБА_1 , ОСОБА_3 оператором відділення обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_3 було виявлено свою помилку та відновлено ОСОБА_2 на військовому обліку о 10 год. 38 хв. 31.01.2025р.; жодних дій щодо внесення змін у військовий квиток ОСОБА_2 не проводилося. У результаті допущеної помилки не відбулось порушень щодо можливого незаконного перетину державного кордону України, а відтак, не настало жодних наслідків щодо причинно-наслідкового зв`язку між допущенням механічної помилки та використанням хибних відомостей щодо ОСОБА_4 . У процесі перевірки внесених даних було вчасно виявлено допущення механічної помилки, оперативно усунуто та повернуто відомості щодо ОСОБА_2 до первинного стану.
Відтак, позивач вважає, що в його діях відсутній будь-який склад дисциплінарного правопорушення.
Водночас, відповідачем в оскаржуваному наказі наведені лише положення Статуту внутрішньої служби ЗСУ та Дисциплінарного Статуту ЗСУ, однак без належного наведення мотивів застосування певних норм права або незастосування інших норм, на які посилається відповідач при обранні виду дисциплінарного стягнення. Наказ не містить детальної інформації щодо дисциплінарного проступку позивача, а саме: не зазначено в чому саме полягало невиконання ним службових обов`язків, що визначають обсяг завдань, доручених за посадою відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями, що призвело до можливої не організації якісного обліку військовозобов`язаних; не проаналізовано вжиті позивачем заходи щодо усунення можливих негативних наслідків, тощо.
Таким чином, п.3 наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 (з адміністративно-господарської роботи) № 86 від 15.02.2025р. в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення у вигляді «догани» до начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 підполковника ОСОБА_1 є протиправним.

Розгляд справи в апеляційному порядку здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено під час судового розгляду, позивач ОСОБА_1 проходив військову службу в ІНФОРМАЦІЯ_5 , зокрема на посаді начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Відповідно до п.3 витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 (з адміністративно-господарської діяльності) № 86 від 15.02.2025р. «Про результати службового розслідування, що сприяли внесенню відомостей щодо виключення з військового обліку громадянина ОСОБА_2 до ІКС «Оберіг» оператором відділення, обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_3 старшим солдатом ОСОБА_3 » за порушення вимог ст.4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.ст.11, 16, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, Функціональних обов`язків начальника першого відділу, а саме: за неорганізацію якісного обліку військовозобов`язаних, точності, об`єктивності, достовірності і реальності військового обліку у відділі, начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 підполковника ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення «догана» (а.с.11-13).
Згідно вказаного наказу з рапорту начальника відділення військового обліку та бронювання ІНФОРМАЦІЯ_3 майора ОСОБА_5 від 03.02.2025р. стало відомо про те, що під час перевірки відповідності внесення облікових даних до ІКС «Оберіг» ним виявлено неправильне внесення оператором відділення обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_3 старшим солдатом ОСОБА_3 змін до облікових даних громадянина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , а саме: виключення його з військового обліку без відповідних підтверджуючих документів.
У ході проведення службового розслідування встановлено наступне.
Старшого солдата ОСОБА_3 призначено на посаду оператора відділення обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_3 наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_7 № 24-РС від 02.09.2021р.
Відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 № 48 від 10.09.2021р. старший солдат ОСОБА_3 10.09.2021р. справи та посаду оператора відділення обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_3 прийняла і приступила до виконання службових обов`язків за посадою.
Відповідно до Функціональних обов`язків оператора відділення обліку мобілізаційної роботи, оператор відповідає за своєчасне, повне та достовірне внесення інформації до єдиного державного реєстру військовозобов`язаних шляхом об`єктивного внесення відомостей про військовозобов`язаних під час особистої явки.
У своєму поясненні старший солдат ОСОБА_3 пояснює, що 09.01.2025р. о 21:05 год. внесено неправильні облікові дані до ІКС «оберіг» та протиправно виключено з військового обліку громадянина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , без відповідних підтверджуючих документів. 
Громадянин ОСОБА_2 особисто до відділу ІНФОРМАЦІЯ_3 для уточнення облікових даних не з`являвся.
Помилкове внесення облікових даних на громадянина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , старший солдат ОСОБА_3 пояснює особистою помилкою внаслідок завантаженості на службі. Корисливі наміри та особисте знайомство з громадянином ОСОБА_2 заперечує. Стверджує, що 09.01.2025р. головний спеціаліст ІНФОРМАЦІЯ_3 державний службовець ОСОБА_6 надіслала їй в месенджері свідоцтво про хворобу громадянина ОСОБА_7 , (а не на громадянина ОСОБА_2 ) та, зателефонувавши, попросила її внести дані до ІКС «Оберіг», оскільки дружина ОСОБА_7 «здійснює скандальні дії» в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 .
У своєму поясненні державний службовець ОСОБА_6 пояснила, що 09.01.2025р. переслала на месенджер старшому солдату ОСОБА_3 свідоцтво про хворобу на громадянина ОСОБА_7 про виключення з військового обліку.
Старший солдат ОСОБА_3 пояснює, що безпідставне виключення з військового обліку громадянина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , без відповідних підтверджуючих документів було усунуто 31.01.2025р. після виявлення начальником відділення військового обліку та бронювання ІНФОРМАЦІЯ_3 майором ОСОБА_5 .
Старший солдат ОСОБА_3 09.01.2025р. внесла невірні облікові дані до ІКС «Оберіг» та безпідставно виключила з військового обліку громадянина ОСОБА_2 без відповідних підтверджуючих документів.
Виходячи з матеріалів службового розслідування, вина старшого солдата ОСОБА_3 виражається у формі неналежного виконання своїх службових обов`язків. (…).
Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_3 під час несення служби знаходилася у підпорядкуванні позивача ОСОБА_1 .
Стосовно позивача службовим розслідуванням встановлено, що (…) підполковник ОСОБА_1 не організував якісного обліку військовозобов`язаних, точності, об`єктивності, достовірності і реальності військового обліку у відділі.
Виходячи з матеріалів службового розслідування, вина начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 підполковника ОСОБА_1 виражається у формі неналежного виконання своїх службових обов`язків.
Своїми діями начальник ІНФОРМАЦІЯ_3 підполковник ОСОБА_1 порушив вимоги таких нормативно-правових актів:
ст.4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил У країни – в частині зобов`язання кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів;
ст.11 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України – в частині зобов`язання кожного військовослужбовця свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок;
ст.16 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України – в частині зобов`язання кожного військовослужбовця виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями;
ст.59 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України – в частині зобов`язання командира (начальника) встановлювати у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) такий внутрішній порядок, який гарантував би неухильне виконання законів України і положень статутів Збройних Сил України;
Функціональні обов`язки начальника першого відділу – в частині покладення на начальника відповідальності за повноту та реальність розроблених мобілізаційних заходів, своєчасне проведення поставки мобілізаційних ресурсів, організовану відправку їх у військові організаційні структури: за організацію, реальність військового обліку військовозобов`язаних, які мешкають на території відповідальності, своєчасність, повноту, точність, об`єктивність, достовірність і реальність військового обліку, а також зобов`язання організовувати ведення персонально якісного обліку військовозобов`язаних і призовників та їх бронювання (ведення спеціального обліку) на період мобілізації та на воєнний стан та дотримуватись законів, інших нормативно - правових актів, регламентів, правил та процедур, установлених у Міноборони та Збройних Силах.
Причинами та умовами, що сприяли вчиненню порушення є неналежне ставлення начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 підполковника ОСОБА_1 до виконання своїх службових обов`язків. (…)

Не погоджуючись з п.3 наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 (з адміністративно-господарської роботи) № 86 від 15.02.2025р. в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення у вигляді «догани» до начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 підполковника ОСОБА_1 та вважаючи такий протиправним, позивач звернувся до суду із розглядуваним позовом.

Приймаючи рішення по справі та відмовляючи у задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції виходив з того, що оператор відділення обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , яка вчинила дисциплінарний проступок, що виявився у протиправному виключенні з військового обліку громадянина ОСОБА_2 без відповідних підтверджуючих документів, - знаходилася у службовому підпорядкуванні позивача ОСОБА_1 . При цьому позивач не спростовує вчинення проступку підлеглою йому особою.
Водночас, суд врахував, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Командир (начальник) відповідно до посади, яку він займає, повинен діяти самостійно і вимагати від підлеглих виконання вимог Конституції України, законів України, статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів. Стаття 58 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.5 Дисциплінарного статуту покладають на командира, начальника підрозділу відповідальність перед державою за виховання підпорядкованих йому військовослужбовців та за дотримання ними військової дисципліни. Така відповідальність може виражатися, у тому числі, і в дисциплінарній відповідальності командира за дії підлеглих йому військовослужбовців.
Позивач під час розгляду справи не надав суду жодного доказу на спростування встановлених службовими розслідуваннями фактів.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильних та обґрунтованих висновків про відсутність правових підстав щодо задоволення заявленого позову, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Особливістю спірних правовідносин є те, що вони виникли під час дії в Україні правового режиму воєнного стану, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.
Так, Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022р. у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022р. строком на 30 діб, який у подальшому продовжений іншими Указами Президента України та діє на сьогоднішній час.
Відповідно, у таких умовах особлива відповідальність покладається на військових, адже саме вони несуть державну службу особливого характеру, що полягає у здійсненні професійної оборони держави, її незалежності та територіальної цілісності.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-XII від 25.03.1992р. /далі – Закон № 2232-XII/.
Відповідно до ч.ч.1-3 ст.1 Закону № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Згідно ч.1 ст.2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Частиною 4 ст.2 Закону № 2232-XII встановлено, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» № 548-XIV від 24.03.1999р. затверджено Статут внутрішньої служби Збройних Сил України (далі – Статут).
Відповідно до положень Статуту він визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.
Дія Статуту поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями.
Вимоги цього Статуту зобов`язаний знати й сумлінно виконувати кожен військовослужбовець.
Згідно з п.1 ст.11 Статуту військовослужбовці зобов`язані свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.
Статтею 16 Статуту передбачено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом (ст.26 Статуту).
Згідно з ст.28 Статуту єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в: наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця; наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно- правовими актами.

Законом України № 551-XIV від 24.03.1999р. «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі – Дисциплінарний статут ЗС України, у редакції на час спірних відносин), який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.
Відповідно до вимог статей 1, 2 Дисциплінарного статуту ЗС України військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.
Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
Статтею 4 Дисциплінарного статуту ЗС України визначено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
За стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.
Командир, який не забезпечив додержання військової дисципліни та не вжив заходів для її відновлення, несе встановлену законом відповідальність. (ст.5 Дисциплінарного статуту ЗС України).
Згідно ст.6 Дисциплінарного статуту ЗС України право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк. 
Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав.
У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.
Застосовувати заохочення та накладати дисциплінарні стягнення можуть тільки прямі командири та командири, визначені в розділі 3 цього Статуту (ч.1 ст.7 Дисциплінарного статуту ЗС України).

Отже, до кожного військовослужбовця висуваються підвищенні вимоги, що пов`язано з особливим статусом всіх військових формувань та державною службою особливого характеру, пов`язаній із обороню України її незалежності та територіальної цілісності, а особливо в період дії воєнного стану. При цьому військовослужбовець зобов`язаний неухильно дотримуватись порядку і правил.

Відповідно до ч.1 ст.45 Дисциплінарного статуту ЗС України у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
Види дисциплінарних стягнень визначено у ст.48 Дисциплінарного статуту ЗС України, якою передбачено, що на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).
Згідно ст.83 Дисциплінарного статуту ЗС України на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.
Статтею 86 Дисциплінарного статуту ЗС України визначено, що якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.
Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
Відповідно до ст.88 Дисциплінарного статуту ЗС України військовослужбовець, який вважає, що не вчинив правопорушення, має право протягом місяця з часу накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командирові або звернутися до суду у визначений законом строк.

Встановлено та матеріалами справи підтверджено, що службове розслідування, за результатами якого прийнято спірний наказ, проведено щодо обставин, які сприяли внесенню відомостей щодо виключення з військового обліку громадянина ОСОБА_2 до ІКС «Оберіг» оператором відділення, обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_3 старшим солдатом ОСОБА_3 .
При цьому встановлено, що старший солдат ОСОБА_3 проходила службу на посаді оператора відділення обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Позивач підполковник ОСОБА_1 , на час виникнення спірних правовідносин, був керівником ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Отже, матеріалами справи підтверджено, що старший солдат ОСОБА_3 , яка вчинила дисциплінарний проступок, що виявився у протиправному виключенні з військового обліку громадянина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , без відповідних підтверджуючих документів, знаходилася у службовому підпорядкуванні позивача ОСОБА_1 .
При цьому, позивач не спростовує вчинення проступку підлеглою йому особою.

Згідно ст.16 Статуту внутрішньої служби ЗС України кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, а стаття 11 цього статуту зобов`язує військовослужбовця сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, дорожити честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України, стримувати інших військовослужбовців від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини.
Приписами статті 58 Статуту внутрішньої служби ЗС України передбачено, що командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, корабля (підрозділу) за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини, корабля (підрозділу); за додержання принципів соціальної справедливості.
Командир (начальник) відповідно до посади, яку він займає, повинен діяти самостійно і вимагати від підлеглих виконання вимог Конституції України, законів України, статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів.
Відповідно до ст.59 Статуту внутрішньої служби ЗС України командир (начальник) зобов`язаний: знати, дотримуватися особисто та вимагати від особового складу неухильного дотримання норм міжнародного гуманітарного права; планувати роботу і здійснювати заходи щодо підтримання та удосконалення бойової та мобілізаційної готовності і вимагати їх виконання, своєчасно вносити до планів роботи необхідні зміни (уточнення), вживати заходів для охорони державної таємниці, забезпечення прихованого управління військами; негайно доповідати старшому командиру (начальнику) про кримінальне чи адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, вчинене підлеглим військовослужбовцем, а командир (начальник) військової частини (установи) - негайно повідомляти про це відповідному прокурору, а в разі вчинення кримінального чи адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією військовослужбовцем Збройних Сил України - начальнику відповідного органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України; знати стан справ у дорученій йому військовій частині, на кораблі (у підрозділі), ділові, морально-психологічні якості безпосередньо підпорядкованих військовослужбовців, бойову та іншу техніку, озброєння, що є в частині, на кораблі (у підрозділі), вміло керувати військовою частиною, кораблем (підрозділом) як у повсякденному житті, так і під час виконання бойових завдань; організовувати та безпосередньо керувати бойовою підготовкою, здійснювати контроль за її ходом, об`єктивно оцінювати досягнуті підлеглими результати, підбивати підсумки й заохочувати кращих, узагальнювати та впроваджувати передовий досвід у практику навчання особового складу, ефективно використовувати навчально-матеріальну базу, спрямовувати кошти та матеріальні засоби на вдосконалення цієї бази; постійно вдосконалювати особисту підготовку та майстерність підпорядкованих командирів (начальників), методи керівництва військовою частиною, кораблем (підрозділом), особисто проводити навчання та заняття з особовим складом військової частини, корабля (підрозділу), займатися правовим вихованням підлеглих, своєчасно вживати заходів для виконання завдань соціально-психологічного забезпечення бойової підготовки; завжди мати точні відомості про особовий склад, озброєння, боєприпаси, бойову та іншу техніку, пальне, матеріальні засоби (кошти), що є у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) за штатом, списком і в наявності; встановлювати у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) такий внутрішній порядок, який гарантував би неухильне виконання законів України і положень статутів Збройних Сил України; організовувати дотримання та неухильно особисто дотримуватися принципу забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків у службовій діяльності; показувати приклад дисциплінованості, неухильного виконання вимог законодавства, наказів і розпоряджень командирів (начальників); бути ввічливим і справедливим у ставленні до підлеглих, не принижувати їх честі і гідності; постійно виховувати підлеглих у дусі гуманізму та людяності, спираючись при цьому на загальновизнані принципи міжнародного права; проводити роботу щодо зміцнення військової дисципліни, запобігання надзвичайним подіям, кримінальним та іншим правопорушенням серед особового складу, своєчасно виявляти й усувати їх причини; аналізувати стан військової дисципліни і об`єктивно доповідати про це старшому командирові (начальникові); виявляти чуйність та бути уважним до підлеглих, поєднувати вимогливість і принциповість з повагою до їх честі і гідності, вникати в проблеми їх побуту, забезпечувати соціальну та правову захищеність, у разі необхідності клопотати за них перед старшими командирами (начальниками); знати потреби і запити особового складу, приймати рішення за його заявами, скаргами та іншими зверненнями; організовувати своєчасну видачу всіх видів забезпечення та перевіряти його повноту; організовувати культурологічну роботу, створювати умови для зміцнення здоров`я та фізичного розвитку; здійснювати заходи щодо безпеки особового складу військової частини, корабля (підрозділу) та інших осіб під час роботи з озброєнням, бойовою та іншою технікою, обладнанням, проведення стрільб, навчань, несення вартової і внутрішньої (чергової та вахтової) служби, виконання інших військових обов`язків; не допускати до участі у бойових діях військовослужбовців з числа призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, які не пройшли курс базової загальновійськової підготовки або не мають бойового досвіду; особисто керувати кадровою роботою та відбором кандидатів для вступу до військових навчальних закладів; організовувати експлуатацію, збереження і використання за призначенням казармено-житлового фонду, комунальних споруд, інженерних мереж, наданих для розквартирування військових частин і підрозділів; контролювати додержання заходів пожежної безпеки у військовій частині, на кораблі (у підрозділі); вживати заходів для охорони довкілля в місцях розташування та дій військ; організовувати та здійснювати заходи, спрямовані на захист особового складу, озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки і майна від зброї масового ураження, звичайних засобів ураження; під час вирішення питань, пов`язаних з трудовою діяльністю працівників, суворо додержуватися законодавства про працю; вживати заходів для відшкодування матеріальних збитків, заподіяних військовій частині, кораблю (підрозділу).
Згідно вимог ст.66 Статуту внутрішньої служби ЗС України командир бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) в мирний і воєнний час відповідає за бойову та мобілізаційну готовність, укомплектованість особовим складом, успішне виконання бригадою (полком, кораблем 1 і 2 рангу, окремим батальйоном) бойових завдань; бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; внутрішній порядок; стан і збереження зброї, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального та інших матеріальних засобів; стан фінансового господарства; всебічне забезпечення бригади, стан пожежної та екологічної безпеки.
Статтею 101 Статуту внутрішньої служби ЗС України визначено, що командир батальйону (корабля 3 рангу) в мирний і воєнний час відповідає за бойову та мобілізаційну готовність батальйону (корабля), успішне виконання батальйоном (кораблем) бойових завдань, за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу, за внутрішній порядок, за стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального та інших матеріальних засобів батальйону (корабля) і законність їх витрачання, за організацію і стан пожежної безпеки батальйону.

Таким чином, як підставно зауважено судом першої інстанції, з аналізу наведених правових норм випливає, що ст.58 Статуту внутрішньої служби ЗС України та ст.5 Дисциплінарного статуту ЗС України покладають на командира, начальника підрозділу відповідальність перед державою за виховання підпорядкованих йому військовослужбовців та за дотримання ними військової дисципліни. Така відповідальність може виражатися, у тому числі, і в дисциплінарній відповідальності командира за дії підлеглих йому військовослужбовців.

Щодо тверджень позивача, що він вживав заходів, зокрема, звертався з листами до начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 про необхідність доукомплектування працівниками ІНФОРМАЦІЯ_3 , то такі дії не перебувають у прямому зв`язку із вчиненням проступку підлеглою позивачу особою.

Стосовно покликань позивача про відсутність у спірному наказі деталізації обставин вчиненого ним проступку, апеляційний суд враховує, що зі спірного наказу зрозумілими є обставини вчинення позивачем дисциплінарного проступку, які полягають в тому, що на позивача як на начальника підрозділу покладається відповідальність за виховання підпорядкованих йому військовослужбовців та за дотримання ними військової дисципліни. Така ж така мотивація є релевантною стосовно тверджень позивача, що він вживав заходів, зокрема, звертався з листами до начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 про необхідність доукомплектування працівниками ІНФОРМАЦІЯ_3 .
При цьому позивачем не надано жодного доказу на спростування встановлених службовими розслідуваннями фактів.
З огляду на встановлені у цій справі обставини обраний вид дисциплінарного стягнення не викликає сумнівів щодо його пропорційності та співмірності складу дисциплінарного правопорушення позивача.

Підсумовуючи викладене, зважаючи на встановлені обставини справи та наведені норми права, якими врегульовані спірні правовідносини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (з адміністративно-господарської роботи) № 86 від 15.02.2025р., зокрема п.3., «Про результати службового розслідування, що сприяли внесенню відомостей щодо виключення з військового обліку ОСОБА_2 до ІКС «Оберіг» оператором відділення обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_3 старшим солдатом ОСОБА_3 » в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення у вигляді «догани» до начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 підполковника ОСОБА_1 , прийнято відповідачем на підставі, у межах повноважень, у спосіб, що визначені Конституцією та законодавством України, та обґрунтовано, підстави для визнання його протиправним та скасування є відсутніми.
Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявленого позову, суб`єктом владних повноважень в межах спірних правовідносин не допущено протиправних дій (бездіяльності), а відтак його поведінка не призвела до порушення прав та законних інтересів позивача.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, якими вимоги позивача залишені без задоволення.

Оцінюючи в сукупності наведені обставини, колегія суддів приходить до переконливого висновку про необґрунтованість та безпідставність заявленого позову, через що останній не підлягає до задоволення, з вищевикладених мотивів.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно та повно встановив обставини справи, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судового рішення, а тому підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Відповідно до правил ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги слід покласти на апелянта ОСОБА_1 .

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27.10.2025р. в адміністративній справі № 380/13142/25 залишити без задоволення, а вказане рішення суду – без змін.
Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта ОСОБА_1 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її ухвалення, та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Р. М. Шавель 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	Р. Б. Хобор  	

Дата складання повного судового рішення: 07.05.2026р.