Справа № 183/4457/26
№ 2/183/5412/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2026 року м. Самар

Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Парфьонова Д. О., за участю: секретаря судового засідання Моісєєва К. А., представника позивача Лазуренко І. Ф., позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Самарівського відділу державної виконавчої служби у Самарівському районі Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк», Акціонерного товариства «Укрсиббанк» про:
- зняття (скасування) арешту з нерухомого майна та звільнення з-під обтяження об`єкту обтяження – квартири за адресою: АДРЕСА_1 , накладеного на підставі постанови відділу державної виконавчої служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції в межах виконавчих проваджень ВП № 9856586 та ВП № 14027292, реєстраційні номери обтяжень: 11866775 від 11 травня 2010 року та 11866650 від 31 липня 2009 року, згідно з якими накладено арешт та заборонено здійснювати відчуження нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (надалі – позивач) звернувся до суду з цим позовом. 
В обґрунтування позову позивач зазначив, що він є єдиним спадкоємцем ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач звернувся до Першої самарівської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Державним нотаріусом Першої самарівської державної нотаріальної контори в усній формі повідомлено позивача про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 у зв`язку з наявністю арешту (обтяження) на спадкове майно. Фактично арешт накладено на майно боржника — ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 . 02 квітня 2026 року позивач звернувся до Самарівського відділу державної виконавчої служби у Самарівському районі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції з письмовою заявою про зняття арешту (реєстраційні номери обтяжень: 11866775 від 11 травня 2010 року та 11866650 від 31 липня 2009 року) у зв`язку зі смертю боржника — ОСОБА_3 .
Позивач зазначає про свою обізнаність, що за життя ОСОБА_3 мав заборгованість перед АТ КБ «ПриватБанк», яка на час звернення з позовом погашена, а також мав заборгованість перед АТ «Укрсиббанк», однак чи була вона погашена — позивачеві не відомо.
Посилаючись на ст. 41, 55 Конституції України, ст. 316, 317, 319, 321, 391 ЦК України, ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» позивач просить скасувати арешт з майна спадкодавця для можливості реалізації спадкових прав спадкоємцем. Наголошує, що має намір розпорядитися належним йому майном, проте, через наявність арешту, позбавлений можливості це зробити й арешт накладений на майно порушує право власності позивача.
Постановленою суддею ухвалою від 21 квітня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду у порядку загального позовного провадження та відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання, витребувано докази у справу. Докази отримано 05 травня 2026 року,13 травня 2026 року, 14 травня 2026 року та 25 травня 2026 року.
14 травня 2026 року представником відповідача-3 подано відзив, у якому представник відповідача просить відмовити в позові до АТ «Укрсиббанк» та зазначає, що позивачем не доведено: існування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відповідних записів про арешт; факт відмови державного нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину; належності АТ «Укрсиббанк» до стягувачів за виконавчими провадженнями №№ 9856586, 14027292. АТ «Укрсиббанк» повідомляє, що будь-які договірні відносини між АТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_3 , що мав ідентифікаційний номер НОМЕР_1 станом на 29 жовтня 2014 року були відсутні, відповідно, була відсутня будь-яка заборгованість вказаної особи перед банком.
Постановленими судом ухвалами від 25 травня 2026 року долучено докази, подані представником позивача, витребувано докази у справу, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Докази отримано судом 01 червня 2026 року.
Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити. Вказала, що наявність арешту порушує права позивача, що підтверджується постановою нотаріуса. Позивач підтримав представника.
Представник відповідача-1 в підготовче та судове засідання не з`явився, підстав неявки не повідомив. Про дату, час та місце підготовчого та судового розгляду справи, предмет та підстави позову повідомлений належним чином, про що свідчить отримання ним судових повісток, ухвали та надання доказів на ухвалу суду.
Представник відповідача-2 в судове засідання не з`явився, у відзиві просив розглянути справу у свою відсутність.
Представник відповідача-3 в підготовче та судове засідання не з`явився, підстав неявки не повідомив. Про дату, час та місце підготовчого та судового розгляду справи, предмет та підстави позову повідомлений належним чином, про що свідчить отримання ним судових повісток, ухвали та надання доказів на ухвалу суду.
Неявка належним чином повідомлених відповідачів, за умови надання відповідачем-2 відзиву та неповідомлення відповідачами-1, -3 поважних причин неявки не перешкоджає розгляду справи.
Суд, дослідивши доводи заяв по суті справи, заслухавши вступні промови позивача та його представника, перевіривши їх поданими позивачем та отриманими судом доказами, висновує таке.
Відповіддю КП Самарівського МБТІ» ДОР від 04 лютого 2026 року № 34 підтверджено, що відповідно до інвентаризаційної справи станом на 31 грудня 2012 року власниками квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 ; ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 17 березня 1993 року, виданого згідно з розпорядженням Новомосковського КП «Нива» від 17 березня 1993 року № 23, зареєстрованого в БТІ 17 березня 1993 року за р. № 26-1. Технічний опис квартири станом на 14 лютого 1993 року: житлова площа квартири 16.2 кв. м, загальна площа квартири 30,9 кв. м. До квартири належать та внесені до технічного паспорту під час приватизації: сарай – 5,9 кв. м /а.с.10/.
Позивачем надано копії свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 /а.с.8/ та свідоцтва про смерть серія НОМЕР_3 /а.с.9/, згідно з якими підтверджено смерть ОСОБА_3 – ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_2 – ІНФОРМАЦІЯ_1 .
З отриманої копії спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановлено, що:
- 03 листопада 2015 року ОСОБА_2 , мати ОСОБА_3 згідно зі свідоцтвом про народження НОМЕР_4 /а.с.85 зворот/, звернулася з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 /а.с.82/;
- з довідки від 26 жовтня 2015 року № 2405 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 були прописані за адресою: АДРЕСА_2 /а.с.83/;
- 03 листопада 2015 року ОСОБА_2 звернулася з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на частку в майні після смерті ОСОБА_3 щодо квартири АДРЕСА_3 /а.с.88/;
- 17 березня 1993 року Новомосковським колективним підприємством «Нива» видано свідоцтво про право власності на житло, згідно з яким посвідчено, що квартира АДРЕСА_3 належить на праві власності ОСОБА_2 та члену її родини – ОСОБА_3 /а.с.89 зворот/. Свідоцтво видане згідно з розпорядженням (наказом) від 17 травня 1993 року та зареєстроване в КП Новомосковське БТІ у реєстрову книгу за № 26-1, містить печатки БТІ та органу приватизації;
- 03 листопада 2015 року на свідоцтві про право власності на житло, виданому 17 березня 1993 року Новомосковським колективним підприємством «Нива» вчинено засвідчувальний напис приватного нотаріуса Шевченка О. М., згідно з яким частка житлової квартири, належної померлому ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 по свідоцтву про право на спадщину за законом, виданому 03 листопада 2014 року за № 1141, передано у власність ОСОБА_2 /а.с.89/;
- з витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № 48220174 від 03 листопада 2015 року нотаріусом встановлено реєстрацію у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, обтяжень, на підставі відкриття розділу та перенесення запису 4399892, реєстраційні номери обтяжень 9809856 від 11 травня 2010 року та 8931337 від 31 липня 2009 року, накладених ВДВС Новомосковського МРУЮ на все майно ОСОБА_3 . Об`єктом обтяження вказана: квартира, адреса: АДРЕСА_1 /а.с.105/. Приватним нотаріусом здійснено перенесення запису 4399925 від 24 січня 2014 на підставі відкриття розділу у ДРРП та перенесення запису /а.с.106/;
- 03 листопада 2015 року приватним нотаріусом Шевченком О. М. видано свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно з яким 1/2 частка житлової квартири АДРЕСА_3 , належна ОСОБА_3 на праві власності за свідоцтвом про право власності на житло, виданим 17 березня 1993 року Новомосковським колективним підприємством «Нива», належить ОСОБА_2 . Свідоцтво зареєстроване в реєстрі за № 1141 /а.с.108/.
Довідкою державного нотаріуса Першої самарівської державної нотаріальної контори від 01 квітня 2026 року № 403/02-14 підтверджено, що ОСОБА_1 згідно з заявою про прийняття спадщини є єдиним спадкоємцем за законом на все майно ОСОБА_2 /а.с.12/.
Так, з отриманої копії спадкової справи після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , встановлено, що:
- 25 січня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті  ОСОБА_2 /а.с.39/;
- з відповіді інспектора ВРОГ Виконавчого комітету Новомосковської міської ради від 25 січня 2024 року № 135/0/2-24 вбачається, що на момент смерті ОСОБА_2 була зареєстрована одна за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.43/;
- 24 липня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті  ОСОБА_2 /а.с.44/;
- постановою нотаріуса від 24 липня 2024 року позивачеві відмовлено у видачі свідоцтва з підстав ненадання документів, які підтверджують наявність підстав для закликання до спадкування за законом ОСОБА_1 після ОСОБА_2 /а.с.45/;
- рішенням Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2025 року у справі № 183/7648/24 позов ОСОБА_1 до Самарівської міської ради Дніпропетровської області, третя особа – Перша самарівська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області про встановлення факту проживання однією сім`єю задоволено. Встановлено факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зі спадкодавцем ОСОБА_2 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме з листопада 2014 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_4 . Вказаним рішенням установлено, що згідно зі свідоцтвом про встановлення батьківства серії НОМЕР_5 , ОСОБА_1 визнаний батьком дитини ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_7 у громадянки ОСОБА_2 .Згідно зі свідоцтвом про право власності на житло від 17 березня 1993 року квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Шевченком О. М., ОСОБА_2 успадкувала після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , 1/2 частку житлової квартири АДРЕСА_3 . Згідно з актом від 22 листопада 2024 року, складеному головою квартального комітету № 12 ОСОБА_4 , в присутності жителів кварталу № 12, ОСОБА_1 1954 року народження, з 2014 року забрав колишню цивільну дружину ОСОБА_2 , 1950 року народження, проживати до себе за адресою: АДРЕСА_4 , та піклувався про неї до дня її смерті, а саме 21 січня 2024 року, та поховав її. Матеріали спадкової справи № 22/20244, відкритої після смерті ОСОБА_2 та наданої на запит суду, не місять доказів наявності спадкоємців першої-третьої черги спадкування за законом після її смерті, як і не містять доказів наявності спадкоємців за заповітом /а.с.46-47/;
- 10 квітня 2026 року ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після ОСОБА_2 /а.с.48/;
- 10 квітня 2026 року нотаріусом отримано інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта – квартири за адресою: АДРЕСА_1 , та встановлено наявність зареєстрованого права власності на частку майна ОСОБА_2 , наявність записів про обтяження: 11866775 від 11 травня 2010 року, внесених приватним нотаріусом Шевченком О. М. на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серія та номер б/н, виданий 11 травня 2010 року, видавник: ВДВС Новомосковського МРУЮ, вид обтяження – арешт нерухомого майна, обтяжував – ВДВС Новомосковського МРУЮ, особа, майно/права якої обтяжуються ОСОБА_3 відомості про реєстрацію до перенесення – Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 9809856 від 11 травня 2010 року; 11866650 від 31 липня 2009 року, внесених приватним нотаріусом Шевченком О. М. на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження, серія та номер б/н виданий 20 липня 2009 року видавник: ВДВС Новомосковського МРУЮ, вид обтяження – арешт нерухомого майна, обтяжувач – ВДВС Новомосковського МРУЮ, особа, майно/права якої обтяжуються ОСОБА_3 відомості про реєстрацію до перенесення – Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 8931337 від 31 липня 2009 року /а.с.49/;
- постановою нотаріуса від 10 квітня 2026 року позивачеві відмовлено у видачі свідоцтва з підстав того, що згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 10 квітня 2026 року № 472292843, наявний арештнерухомого майна на квартиру АДРЕСА_3 . Відповідно до підпункту 4.20. пункту 4 глави 10 розділу II Порядку, якщо на спадкове майно І накладено арешт, видача свідоцтва про право на спадщину зупиняється до зняття арешту /а.с.50/.
Обставини щодо наявності арешту, номерів запису та правових підстав існування, особи, на майно якого такий арешт накладено підтверджуються наданими позивачем доказами у виді Інформації від 24 квітня 2026 року № 474199799 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта – квартири за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.33-34/ та відповіді № 50106 від 07 квітня 2026 року, якою на заяву позивача від 02 квітня 2026 року про зняття арешту з спадкового майна /а.с.11/ Самарівським відділом державної виконавчої служби у Самарівському районі Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України повідомлено про фактичну неможливість вчинення таких дій та необхідність звернення до суду /а.с.19-20/.
При цьому, суд:
- з відповіді відповідача-1 від 07 травня 2026 року № 71287 на ухвалу суду вбачає таке: щодо надання копій матеріалів виконавчих проваджень, у межах яких накладено арешт на майно ОСОБА_3 повідомлено, що згідно з відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна значаться два записи про арешт майна ОСОБА_3 , внесені відділом державної виконавчої служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції а саме: Реєстраційний номер обтяження 11866775 від 11 травня 2010 року, внесений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер б/и, виданий 11 травня 2010 року, виданий: ВДВС Новомосковського МРУЮ; Реєстраційний номер обтяження 11866650 від 31 липня 2009 року, внесений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер б/н, виданий 20 липня 2009року, виданий: ВДВС Новомосковського МРУЮ. Надати більш детальну інформацію про підстави внесення інформації про арешт майна до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відсутня можливість, оскільки виконавчі провадження здійснювалися до моменту введення Автоматизованої системи виконавчого провадження, було передано до архіву відділу та надалі знищено відповідно до вимог розділу XI Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями /а.с.53-54/. Також сторонами не заперечується, що відповідач-1 є правонаступником ВДВС Новомосковського МРУЮ;
- з відповіді відповідача-2 від 22 травня 2026 року у сукупності з актом прийомки-передачі товару № DNH4КР12020040 від 11 травня 2006 року, Інформації про торгівельно-сервісне підприємство, Заяви позичальника № DNH4КР12020040 від 11 травня 2006 року, розрахунку заборгованості вбачає, що станом на 29 жовтня 2014 року обліковується заборгованість ОСОБА_3 за договором № DNH4КР12020040 від 11 травня 2006 року, укладеного між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 становить: загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тiлом кредиту) 2 223,00 UAH, в т.ч. залишок простроченої заборгованості за наданим кредитом 2 223,00 UAH, загальний залишок заборгованості за процентами 12 793,34 UAH, в т.ч. залишок заборгованості за простроченими процентами 12793,34 UAH, заборгованість з комiсiї 0,00 UAH в т.ч. заборгованість за простроченою комiciєю 0,00 UAH, погашено пені в т.ч. списано 0,00 UAH, загальна сума нарахованої пені 27706,98 UAH, всього заборгованість за кредитом 42 723,32 UAH /а.с.68-72/;
- з відповіді відповідача-3 від 01 травня 2026 року № 31-4-01/13227 вбачає, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , станом на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 , заборгованості перед АТ «Укрсиббанк» не мав; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в облікових системах банку не знайдено /а.с.63/.
Також судом з даних Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено існування судового наказу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області у справі № 2н-626/09 від 24 квітня 2009 року, згідно з яким стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 , на користь закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», розташованого по вул. Набережній Перемоги, 50 м. Дніпропетровська, код ЄДРПОУ 14360570, р/р НОМЕР_6 (для погашення заборгованості), р/р НОМЕР_7 (для відшкодування судових витрат), МФО 305299, заборгованість в сумі 9 295 (дев`ять тисяч двісті дев`яносто п`ять) грн. 71 коп. Стягнуто з боржника на користь стягувача судовий збір у розмірі 46 грн. 48 коп. Стягнуто з боржника на користь стягувача витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільних справ в сумі 15 грн. 00 коп. (https://reyestr.court.gov.ua/Review/3473447). Строк пред`явлення для виконання три роки.
З даних Автоматизованої системи виконавчого провадження щодо боржника ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наявності виконавчих проваджень судом не встановлено (https://asvpweb.minjust.gov.ua/#/search-debtors).
Надані в справу докази свідчать про наявність спору з приводу наявності обтяження, накладеного на майно, якого належить спадкодавцю позивача, а на іншу якого спадкодавець позивача набув право власності, однак не зареєстрував таке набуття. 
При вирішенні справи, суд ураховує висновок з питань застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 листопада 2025 року у справі № 756/12092/24 (провадження № 61-6543св25), згідно з яким Верховний Суд виснував таке:
«29. Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
30. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
31. Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).
32. У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України.
33. Одним із засобів юридичного захисту прав сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають під час примусового виконання судових рішень.
34. Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.
35. Відповідно до статті 447 ЦПК України (в редакції на час подання скарги ОСОБА_1) сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
36. Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
37. У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».
38. Такий правовий висновок сформульований Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19).
39. Частиною першою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» закріплено порядок вирішення спорів, що виникають під час виконання судових рішень, захисту прав особи, яка не є боржником у виконавчому провадженні, у зв`язку з накладенням арешту на майно. У разі виникнення такого спору належним способом захисту прав особи є саме звернення до суду з позовом про зняття з арешту з майна.
40. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 643/3614/17 (провадження № 14-479цс19) дійшла висновку, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції.
41. У постанові Верховного Суду від 04 жовтня 2023 року у справі № 337/2402/22 (провадження № 61-7442св23), на яку міститься посилання в касаційній скарзі, зазначено, що у разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».
42. Враховуючи, що ОСОБА_1 не була і не є стороною виконавчого провадження, у якому був накладений оспорюваний арешт на квартиру, колегія суддів вважає, що позивачка правильно звернулась до суду із позовом про зняття арешту з майна.
43. Власне саме таким чином позивачці рекомендував діяти ВДВС, надаючи відповідь на її звернення.
44. Вказане свідчить про помилковість висновків судів попередніх інстанцій, які, відмовляючи в задоволенні позову, вважали, що належним способом захисту ОСОБА_1 є звернення до суду зі скаргою в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень».
45. Також Верховний Суд звертає увагу, що лист нотаріуса Кондратенко О. В. від 10 вересня 2024 року № 255/02-14 не свідчить про відмову ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину, а інформує про те, що свідоцтво про право на спадщину буде видане позивачці після зняття арешту.
46. Отже, наразі саме наявність спірного арешту майна визначена нотаріусом як перешкода для оформлення спадкових прав ОСОБА_1 .
47. Оскільки суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, пославшись на неправильно обраний позивачкою спосіб захисту порушеного права, не вирішив спір по суті, колегія суддів вважає, що наявні підстави для скасування оскаржених судових рішень та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
48. Під час нового розгляду необхідно встановити, зокрема: 1) в межах якого виконавчого провадження накладений арешт на квартиру, 2) на підставі яких виконавчих документів, 3) хто є боржником та особою, в інтересах якої накладений арешт (стягувачем), та у випадку з`ясування вказаних обставин обговорити питання залучення цих осіб до участі у справі як співвідповідачів та/або заміни відповідача.
49. Зокрема, відповідач має повідомити чи є (була) боржником у виконавчому провадженні, в межах якого накладено арешт, ОСОБА_3 , 1950 року народження вказана в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна у записі про обтяження № 2272205, як власник квартири.
50. У разі об`єктивної неможливості встановлення вказаних обставин (відсутність чи знищення документів, тощо), суду необхідно врахувати положення Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Перший протокол) згідно з якими кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном та з`ясувати наявність законних підстав для продовження дії арешту, накладеного на квартиру позивачки у 2005 році.».
У межах справи, що розглядається судом установлено, що постановами державного виконавця ВДВС Новомосковського МРУЮ накладено арешт на майно боржника – ОСОБА_3 , відповідними постановами 20 липня 2009 року та 11 травня 2010 року, та заборону здійснювати відчуження майна, в тому числі й на квартиру АДРЕСА_3 . Також судом установлено, що ОСОБА_3 мав заборгованість перед ЗАТ КБ «ПриватБанк» та на підставі судового наказу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області у справі № 2н-626/09 від 24 квітня 2009 року, з нього стягнуто на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість в сумі 9 295 грн 71 коп та судові витрати.
Водночас, суд ураховує, що Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV, за яким на майно ОСОБА_3 накладено арешт на 20 липня 2009 року та 11 травня 2010 року передбачав, що:
-виконавчі листи та інші судові документи, як виконавчі документи, можуть бути пред`явлені до виконання протягом трьох років (п. 1 ч. 1 ст. 21);
-у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю повного або часткового виконання рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після перерви встановлюється з дня повернення виконавчого документа стягувачу (ч. 3 ст. 22);
-державний виконавець здійснює виконавчі дії по виконанню рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону (ч. 1 ст. 25);
-виконавче провадження підлягає закінченню у випадку смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва (п. 3 ч. 1 ст. 37);
-особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту. У разі прийняття судом рішення про звільнення майна з-під арешту або сплати боржником повної суми боргу за виконавчим документом до реалізації арештованого майна боржника, майно звільняється з-під арешту за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про звільнення майна з-під арешту надсилається боржнику та до органу (установи), якому була надіслана постанова про накладення арешту на майно боржника на виконання. Майно боржника може бути звільнено з-під арешту за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому підпорядкований державний виконавець, якщо під час розгляду відповідної скарги боржника виявлено порушення встановленого цим Законом порядку накладення арешту. Копія постанови начальника органу державної виконавчої служби про звільнення майна боржника з-під арешту не пізніше наступного після її винесення дня надсилається сторонам та до відповідного органу (установи) для зняття арешту, а про відмову у звільненні майна боржника з-під арешту - боржнику. За наявності письмового висновку експерта щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або коли витрати, пов`язані із зверненням на нього стягнення, перевищать грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, майно боржника може бути звільнено з-під арешту за постановою державного виконавця, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови державного виконавця про звільнення майна боржника з-під арешту не пізніше наступного після її винесення дня надсилається сторонам та до відповідного органу (установи) для зняття арешту. У всіх інших випадках по незакінчених виконавчих провадженнях арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Зазначені у цій статті постанови начальника органу державної виконавчої служби та державного виконавця можуть бути оскаржені сторонами до суду у 10-денний строк (ст. 59).
За ч. 1 ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.
Суд убачає, що в матеріали справи як позивачем, так і відповідачами не подано документів, які б вказували, що виконавчі провадження ВДВС Новомосковського МРУЮ, в межах яких накладено арешт на майно боржника – ОСОБА_3 , постановлені при виконанні судового наказу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області у справі № 2н-626/09 від 24 квітня 2009 року. Крім того не надано доказів й того, що на момент смерті ОСОБА_3 продовжував діяти судовий наказ, урахувуючи його строк пред`явлення до виконання. При цьому, суд ураховує й те, що рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відтак суд висновує, що на момент розгляду справи у суду відсутня об`єктивна можливість встановити особу стягувача в межах виконавчих проваджень №№ 9856586, 14027292 та те, на підставі яких виконавчих документів здійснювалися вказані виконавчі провадження. Тобто суд висновує про обґрунтованість доводів представника відповідача-3 у відзиві, внаслідок чого в задоволенні позовних вимог до відповідача-3 належить відмовити за недоведеністю, оскільки наданими доказами підтверджено, що відповідач-3 не мав майнових претензій до ОСОБА_3 . 
Також не є обґрунтованими й вимоги позивача до відповідача-2, оскільки відповідач-2 з вимогами до спадкоємців, які прийняли спадщину після ОСОБА_3 не звертався, на що вказує отримана судом копія спадкової справи. 
Більш того суд ураховує, що позивач не був стороною виконавчого провадження, відтак – позбавлений можливості звернення зі скаргою, як сторона виконавчого провадження. Отже позивач, як спадкоємець ОСОБА_2 щодо майна, на яке накладено арешт, в порядку ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (яке за суттю відповідає змісту чинної статті ч. 5 ст. 59 чинного Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII), права якого не визнаються, але не заперечуються (на що вказує зміст постанови нотаріуса) має право звернення з позовом про зняття арешту для реалізації в законному порядку права на набуття майна у спадщину. 
Відтак, з урахуванням висновку з питань застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 листопада 2025 року у справі № 756/12092/24 (провадження № 61-6543св25) суд також ураховує положення Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Перший протокол).
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати економічну ситуацію і природні якості землі.
За змістом статей 316, 317 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
За приписами статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. 
Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
У прецедентній практиці Європейського суду з прав людини (надалі – ЄСПЛ) напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: 1) чи є втручання законним; 2) чи переслідує воно суспільний, публічний інтерес; 3) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.
Суд ураховує, що на момент розгляду справи суду не доведено законність (правову підставу) застосування обмеження у виді арешту на квартиру  АДРЕСА_3 . Вказане позбавляє суд можливості визначити з питання правомірності дій державного виконавця при накладенні такого арешту, відповідності їх нормам Закону України «Про виконавче провадження». Посилання на знищення виконавчих проваджень не позбавляє державний орган обов`язку доводити правомірність подальшого зберігання арешту на майно фізичної особи, особливо такого, що триває понад 15 років. як наслідок, у зв`язку з відсутністю можливості перевірки судом законності втручання, є недоцільним подальша перевірка дотримання публічного інтересу при втручанні та пропорційності його цілям.
Відтак, оскільки суду не доведено наявності законних підстав втручання та продовження дії арешту, накладеного, в тому числі на квартиру  АДРЕСА_3 у 2009 та 2010 роках відповідачем-1, наявні підстави для висновку про те, що позивач, як спадкоємець ОСОБА_2 щодо нерухомого майна, якого належало ОСОБА_3 , на яке накладено арешт та заборона вчинення дій, належними та допустимими доказами довів суду порушення своїх прав подальшим існуванням такого обмеженням у праві розпорядження, що перешкоджає позивачеві реалізувати правомочності власника для належної реєстрації набуття права власності на нерухоме майно відповідно до чинного законодавства, набутого 21 січня 2024 року в порядку спадкування. Отже, позов позивача про зняття (скасування) обтяження у виді арешту нерухомого майна та заборони здійснювати відчуження належить задовольнити в частині, пред`явленій до відповідача-1, яким не доведено доцільність подальшого обтяження та його підстави на момент застосування.
У зв`язку з тим, що позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідачів на свою користь судових витрат, суд, керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства, закріпленим у ст. 13 ЦПК України, не вирішує питання про розподіл судових витрат згідно зі ст. 141 ЦПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 4, 81, 82, 141, 142, 158, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд
В И Р І Ш И В:
позов  ОСОБА_1 до Самарівського відділу державної виконавчої служби у Самарівському районі Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк», Акціонерного товариства «Укрсиббанк» – задовольнити частково.
Зняти (скасувати) обтяження у виді арешту нерухомого майна та заборони здійснювати відчуження на все майно ОСОБА_3 , в тому числі, щодо квартири АДРЕСА_3 , зареєстровані:
- реєстраційний номер обтяження 11866775 від 11 травня 2010 року, внесений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер б/н, виданий 11 травня 2010 року ВДВС Новомосковського МРУЮ (до перенесення, у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 9809856 від 11 травня 2010 року);
- реєстраційний номер обтяження 11866650 від 31 липня 2009 року, внесений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер б/н, виданий 20 липня 2009 року ВДВС Новомосковського МРУЮ (до перенесення, у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 8931337 від 31 липня 2009 року).
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк», Акціонерного товариства «Укрсиббанк» – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду у повному обсязі складене та підписане 08 червня 2026 року.

Учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_8 ; зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ;
відповідач-1 – Самарівський відділ державної виконавчої служби у Самарівському районі Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, код в ЄДРПОУ 34893684; місцезнаходження за адресою: Дніпропетровська обл., Самарівський р-н, м. Самар, вул. Гетьманська, буд. 7;
відповідач-2 – Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», код в ЄДРПОУ 14360570; місцезнаходження за адресою: Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 30;
відповідач-3 –Акціонерне товариство «Укрсиббанк», код в ЄДРОПУ 09807750; місцезнаходження за адресою: м. Київ, вул. Андріївська, буд. 2/12.

Суддя          Д. О. Парфьонов