ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
79014, місто Львів, вулиця Личаківська, 128
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15.06.2026 Справа № 914/1003/26 
За позовом: Львівського комунального підприємства «Агенція ресурсів Львівської міської ради», м.Львів,
до відповідача: Галицького управління Державної казначейської служби України Львівської області, м. Львів,
про стягнення 37495,82 грн. заборгованості.
Суддя Б. Яворський, 
при секретарі О. Муравець.
Представники сторін: 
від позивача: М. Шубак,  
від відповідача: П. Ожибко, Н. Можаєва.
Відводів складу суду сторонами не заявлялося.
Відповідно до ст.222 ГПК України фіксування судового процесу здійснюється з допомогою звукозаписувального технічного засобу vkz.court.gov.ua.

Суть спору. На розгляд Господарського суду Львівської області через систему «Електронний суд» Львівським комунальним підприємством «Агенція ресурсів Львівської міської ради» подано позов до Галицького управління Державної казначейської служби України Львівської області про стягнення 37495,82 грн. заборгованості за договором оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності №Г-12982-22(БАП) від 17.06.2022 та 2396,16 грн. судового збору. 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 01.04.2026 справу № 914/1003/26 передано на розгляд судді Б. Яворському.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 06.04.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін. Суд встановив строк для реалізації учасниками справи процесуальних прав, а також повідомив сторін, що клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має право подати у строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву. Ухвала про відкриття провадження у справі та прийняття справи до розгляду була надіслана сторонам засобами електронного зв`язку, докази про що знаходяться в матеріалах справи.
20.04.2026 відповідач подав відзив на позовну заяву та клопотання про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження із повідомленням учасників.
23.04.2026 позивач подав відповідь на відзив.
Ухвалою від 01.06.2026 суд відмовив у задоволенні клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначив судове засідання на 09.06.2026.
Аргументи позивача.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач порушив договірні зобов`язання у частині оплати витрат, пов`язаних з укладенням охоронного договору на пам`ятку архітектури; вартість витрат балансоутримувача, пов`язаних з укладенням охоронного договору, є умовою договору оренди та узгоджена сторонами відповідно до вимог чинного законодавства України; на момент укладення договору оренди відповідач не висловлював жодних зауважень щодо визначеного розміру витрат на укладення охоронного договору та погодився з таким розміром і їх оплатою; відповідач не виконав свого зобов`язання щодо компенсації витрат балансоутримувача, пов`язаних з укладенням охоронного договору згідно з договором оренди від 17.06.2022 № Г-12982-22 (БАП), і станом на момент подання заяви заборгованість перед позивачем становить 37495,82 грн.
Аргументи відповідача.
Заперечуючи позовні вимоги, відповідач зазначив, що долучений до позову охоронний договір від 28.05.2021 №59/21, укладений між Управлінням охорони історичного середовища Львівської міської ради та власником - уповноваженим власником органом (балансоутримувачем) Львівським комунальним підприємством «Агенція ресурсів Львівської міської ради» (двосторонній договір), є безоплатним, оскільки в ньому відсутня сума договору; даний договір відсутній в Управлінні Казначейства та ніколи не надавався для ознайомлення Управлінню Казначейства (вперше копія договору долучена до позовної заяви); із даного охоронного договору вбачається, що такий: укладений значно раніше договору оренди із Управлінням Казначейства; предметом охоронного договору виступає весь будинок 19 по вул. Дж.Дудаєва у м. Львові, у якому окрім Управління Казначейства знаходиться ряд інших орендарів; п.13 такого договору містить обсяг робіт, однак не передбачає жодних термінів їх виконання, відомостей про оплату, сум для таких робіт, тощо; у п. 4.6 змінюваних умов договору оренди передбачено, що витрати балансоутримувача/колишнього орендаря, пов`язані з укладенням охоронного договору, становлять 37495,82 грн з урахуванням ПДВ, однак, розрахунку даних витрат не надано.
Представник позивача у судове засідання 09.06.2026 з`явився, просив суд задоволити позовні вимоги та стягнути заборгованість за договором оренди. 
Представники відповідача у судове засідання з`явилися, просили відмовити у задоволенні позову. Вказали, що охоронний договір, акти виконаних робіт за таким та розрахунків понесених витрат управління не отримувало.
У судовому засіданні 09.06.2026 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.
ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.
17 червня 2022 року Управлінням комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (орендодавець), Управлінням державної казначейської служби України у Галицькому районі м.Львові Львівської області (перейменовано на Галицьке управління Державної казначейської служби України Львівської області, орендар) та Львівським комунальним підприємством «Агенція ресурсів Львівської міської ради» (балансоутримувач) укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності №Г-12982-22(БАП), згідно умов якого орендодавець і балансоутримувач передали, а орендар прийняв у строкове платне користування майно: нежитлові приміщення заг. площею 191,9 кв.м., у тому числі приміщення цокольного поверху під індексами 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, площею 66,4 кв.м., приміщення першого поверху під індексами 9, 10, 11, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 19 площею 125,5 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Дж. Дудаєва, 19, вартість якого становить 560480,00 грн (п.6 умов).
Цей договір є договором типу (Г) продовження без проведення аукціону попереднього договору оренди від 17.05.2018 №Г-11172-18 (п.5.1.1 договору).
Пунктом 4.3 договору оренди визначено, що майно, передане в оренду, є пам`яткою культурної спадщини. У пунктах 4.5 та 4.6 договору сторони підтвердили факт укладення охоронного договору на об`єкт оренди №59/21 від 28.05.2021 та витрати у розмірі 37495,82 грн., які були понесені на таке укладення.
У підпункті 7.3 незмінюваних умов договору зазначено, що орендар зобов`язаний компенсувати балансоутримувачу/колишньому орендарю витрати, пов`язані із укладенням охоронного договору.
До матеріалів позовної заяви позивачем долучено копію Охоронного договору на пам`ятку культурної спадщини № 59/21 від 28.05.2021, укладеного між балансоутримувачем та Управлінням охорони історичного середовища Львівської міської ради, відповідно до умов якого ЛКП «Агенція ресурсів ЛМР» бере на себе зобов`язання щодо охорони пам`ятки архітектури 1924 р. - частини нежитлових приміщень цокольного поверху позначених в технічній документації індексами 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8 та першого поверху під індексами 9, 10, 11, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 19, загальною площею 191,9 кв.м., що розташовані в будівлі по вул. Дж. Дудаєва, 19 у м.Львові. Додатками до договору є, зокрема, акт технічного стану пам`ятки 17.02.2021, паспорт пам`ятки від 02.03.2021, плани приміщень та поверхів, опис культурних цінностей та предметів, які належать до пам`ятки.
Згідно довідки №04/01 від 13.01.2026 заборгованість за договором оренди щодо відшкодування витрат, пов`язаних з укладенням охоронного договору, складає 37495,82 грн. з ПДВ (а.с.22).
14.01.2026 позивачем на офіційну електронну адресу відповідача було надіслано вимогу №05/01 про сплату 37495,82 грн. заборгованості за укладення охоронного договору, яка залишена без відповіді та задоволення.
Позивач стверджує, що заборгованість за договором оренди щодо витрат балансоутримувача, пов`язаних з укладенням охоронного договору, який укладався щодо частини нежитлових приміщень цокольного та першого поверху, загальною площею 191,9 кв.м., за адресою: вул. Дж. Дудаєва, 19 у м.Львові, не сплачена, що і стало підставою для звернення позивача до суду.
ОЦІНКА СУДУ.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. 
Відповідно до ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 73 ГПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять у предмет доказування.
Згідно з ст.74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Судом кожній стороні була надана розумна можливість, представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони, в т.ч. подати докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, надати пояснення, обґрунтувати перед судом переконливість поданих доказів та позицій по справі, скористатись іншими процесуальними правами.
Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 
Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини (ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України). 
Відповідно до ч. 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України). 
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст.626 ЦК України).
Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства
Договір, відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. 
Між сторонами виникли взаємні права та обов`язки на підставі укладеного договору оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності №Г-12982-22(БАП) від 17.06.2022, який є договором продовження без проведення аукціону попереднього договору оренди від 17.05.2018 №Г-11172-18 (п.5.1.1 договору). У матеріалах справи відсутні та сторонами не надані докази визнання недійсним спірного договору чи визнання його неукладеним в певній частині. Також відсутні докази про розірвання такого договору.
Вказані правовідносини врегульовано відповідним договором між сторонами, нормами ЦК України, Законом України «Про оренду державного та комунального майна» та Порядком передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №483 від 03.06.2020.
Відповідно до п.44 Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, якщо об`єктом оренди є пам`ятка культурної спадщини, щойно виявлений об`єкт культурної спадщини чи її (його)частина, балансоутримувач протягом двох робочих днів з дати отримання заяви потенційного орендаря або орендодавця про включення майна до Переліку відповідного типу надсилає таку заяву та додані до неї документи відповідному органу охорони культурної спадщини. До заяви додається складений власником пам`ятки, уповноваженим ним органом (особою) або балансоутримувачем з органом охорони культурної спадщини примірник охоронного договору на об`єкт, або лист власника пам`ятки, уповноваженого ним органу (особи) або балансоутримувача до органу охорони культурної спадщини із проханням подати проект договору, якщо охоронний договір не укладено. Витрати, пов`язані із укладенням охоронного договору, компенсуються переможцем аукціону, якщо вони були понесені протягом календарного року до дати публікації оголошення про проведення аукціону про передачу майна в оренду.
До умов договору оренди включаються умови про обов`язок орендаря дотримуватися вимог і обмежень охоронного договору, змін до нього (абз. 3 п.46 Порядку).
Як уже відзначалося, 28.05.2021 між балансоутримувачем (позивач у даній справі) та Управлінням охорони історичного середовища Львівської міської ради укладено Охоронний договір на пам`ятку культурної спадщини № 59/21, відповідно до умов якого ЛКП «Агенція ресурсів ЛМР» бере на себе зобов`язання щодо охорони пам`ятки архітектури 1924 р. - частини нежитлових приміщень цокольного поверху, позначених у технічній документації індексами 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8 та першого поверху під індексами 9, 10, 11, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 19, загальною площею 191,9 кв.м., що розташовані в будівлі по вул. Дж. Дудаєва, 19 у м.Львові.
Відповідно до п.4.6 Умов договору оренди витрати балансоутримувача, пов`язані з укладенням охоронного договору склали 37495,82 грн. з ПДВ., що підтверджує факт їх понесення.
У підпункті 7.3 незмінюваних умов договору зазначено, що орендар зобов`язаний компенсувати балансоутримувачу/колишньому орендарю витрати, пов`язані з укладенням охоронного договору.
Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. 
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Приписами ч.1 ст. 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок.
У статті 204 ЦК України закріплена презумпція правомірності правочину – правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Як уже відзначалося, докази визнання недійсним договору оренди відсутні, а тому його умови є обов`язковими для сторін. 
Твердження відповідача на те, що охоронний договір є безоплатним, укладений раніше договору оренди на весь будинок 19 по вул. Дж.Дудаєва у м. Львові і такий відсутній в Управлінні Казначейства, суд не бере до уваги, адже в підписаному між сторонами спору договорі оренди чітко зазначено інформацію про факт укладення охоронного договору та суму витрат з його укладення. 
При підписанні договору оренди відповідач погодився його умовами без застережень, а відтак взяв на себе зобов`язання сплатити дану суму. Покликання на неподання позивачем розрахунку даних витрат не береться судом до уваги з підстав того, що обов`язку надання такого умовами договору не передбачено, і як свідчать матеріали справи, при продовженні договору оренди у відповідача не виникало питань щодо суми витрат. Крім того, в п.1 охоронного договору зазначено, що охорона здійснюється щодо частини нежитлових приміщень, а не усього будинку, як стверджує відповідач. Також суд звертає увагу відповідача, що спір стосується стягнення заборгованості за договором оренди, а не за охоронним договором, а тому дослідження умов охоронного договору судом не здійснюється.
Матеріалами справи підтверджується факт порушення відповідачем умов договору оренди щодо порядку компенсації понесених позивачем витрат за охоронним договором, а відтак позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 37495,82 грн підлягає задоволенню.
Щодо інших аргументів сторін, суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються судом в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», рішення від 10.02.2010). Крім того, аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі №127/3429/16-ц. Відхиляючи доводи скаржника, суд також враховує висновки в рішенні ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» де зазначено, що п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Верховний Суд також зважає, що як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «Шевельов проти України»).
СУДОВІ ВИТРАТИ.
За пунктом 2 ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір у справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, витрати по сплаті судового збору за подання позову покладаються на відповідача.
Керуючись статтями 2, 3, 12, 13, 42, 46, 73-80, 123, 126, 129, 233, 236-238, 240, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд 

ВИРІШИВ:
1. Позовні вимоги задовольнити.
2. Стягнути з Галицького управління Державної казначейської служби України Львівської області (79005, м. Львів, вул.Дж. Дудаєва, 19; ідентифікаційний код 38007573) на користь Львівського комунального підприємства «Агенція ресурсів Львівської міської ради» (79008, м. Львів, пл.Галицька, 15; ідентифікаційний код 30823414) 37495,82 грн заборгованості щодо компенсації витрат на укладенням охоронного договору та 2396,16 грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду у порядку та строки, передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.
Повний текст рішення складено 15.06.2026.

Суддя Яворський Б.І.