ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
24.06.2026	Справа № 910/4050/26	

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукаса А.Ю., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс Агро Торг» (вул. Героїв Небесної Сотні, буд. 9А, м. Кагарлик, Київська обл., 09201; ідентифікаційний код 42936563)
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кост Плюс» (вул. Рейгана Рональда, буд. 42, кв. 48, м. Київ, 02034; ідентифікаційний код 45544906)
про стягнення 590 100,70 грн,

без виклику представників учасників справи, 

РОЗГЛЯД СПРАВИ СУДОМ

1. Стислий виклад позиції Позивача
До Господарського суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Транс Агро Торг» (далі за текстом - ТОВ «Транс Агро Торг», Позивач) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кост Плюс» (далі за текстом - ТОВ «Кост Плюс», Відповідач) про стягнення 590 100,70 грн збитків за неналежне виконання зобов`язань за договором про надання послуг з перевезення автомобільним транспортом № 1002 від 10.02.2026 (далі за текстом - Договір).
В обґрунтування позовних вимог, Позивач вказує, що в межах виконання ним умов Договору Відповідачу передано для перевезення та доставки одержувачу вантаж, який не був вручений останньому в силу чого вантаж було втрачено чим заподіяно клієнту Позивача збиток в розмірі вартості вантажу, який має покладатися на особу перевізника.

2. Процесуальні дії у справі
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.04.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Суд зазначає, що ухвала від 17.04.202625 надсилалась на офіційну адресу місцезнаходження Відповідача поштовим повідомленням № R067154551864, однак конверт повернувся на адресу суду не врученим із зазначенням причин: «адресат відсутній».
Приписами статті 10 України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» закріплено, що якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.
Приписами пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) закріплено, що днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
За приписами частини 8 статті 165 ГПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. 
Пунктом 4 резолютивної частини ухвали Господарського суду міста Києва від 17.04.2026 у справі № 910/4050/26 встановлено Відповідачу п`ятнадцятиденний строк на подання відзиву на позовну заяву, однак станом на дату ухвалення даного рішення суду відзив на позовну заяву не надійшов.
Таким чином, приймаючи до уваги, що Відповідач належним чином повідомлявся про місце, дату та час розгляду справи, а матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи, відповідно до частини 5 статті 252 ГПК України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ 
10.02.2026 між Позивачем (Замовник «Експедитор») та Відповідачем (Виконавець) укладено Договір, відповідно до пункту 1.2 якого Виконавець зобов`язується організувати та виконати доставку автомобільним транспортом ввірений йому Замовником «Експедитором» вантаж до пункту призначення у встановлений Договором строк та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (Вантажоодержувачу), а Замовник «Експедитор» зобов`язується сплатити за організацію та перевезення вантажу встановлену перевізну плату.
Згідно з пункту 1.3 Договору, найменування вантажу, обсяг (кількість та вага брутто), місце завантаження / пункти призначення, строки приймання вантажу, дата подачі транспортних засобів під завантаження, особа-вантажоодержувача, строки доставки та передачі одержувачам, перевізна плата, умови падання транспортних засобів і подання вантажів до перевезення, інші умови перевезення, визначаються в Заявках на перевезення, які є невід`ємними додатками до цього Договору (Додаток 1).
Відповідно до підпункту 3.1.4 пункту 3.1 Договору Виконавець зобов`язаний забезпечити збереження вантажу з моменту його приймання для перевезення та до моменту видачі в пункті призначення.
Відповідно до підпункту 3.1.8 пункту 3.1 Договору Виконавець зобов`язаний доставити вантаж до пункту призначення та видати його Замовнику «Експедитору»/Вантажоодержувачу.
Відповідно до пунктів 4.4 та 4.5 Договору, Перевізник зобов`язаний здійснювати перевезення вантажу відповідно до погодженого маршруту та мов Договору. 
Виконавець, в порядку і в межах, встановлених законодавством та/або Договором, несе відповідальність у разі втрати або нестачі вантажу, що підтверджується відповідною документацією - у розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає. 
Виконавець зобов`язаний забезпечити кількісне та якісне збереження вантажу з моменту його прийняття для перевезення і до моменту видачі вантажоодержувачу.
Відповідно до пункту 6.1. Договору він вступає в дію з моменту його підписання або з моменту фактичного виконання Сторонами обов`язків згідно з цим Договором та діє до 31 грудня 2025, але у будь-якому випадку, до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань.
Згідно з Заявкою №1 до Договору від 11.02.2026 року, яка є Додатком 1 до Договору, Сторони погодили перевезення наступного вантажу: 
Найменування вантажу: соняшник; 
К-ть транспортних засобів: 1; 
Об`єм завантаження: + - 25 тон; 
Вартість за 1 тону: 1 250 грн /т з ПДВ;
Адреса завантаження: с. Орільське, Дніпропетровський р-н, Дніпропетровська обл.;
Дата завантаження авто: 11.02.2026;
Найменування місця розвантаження: Одеська область, м. Південне, ТОВ «Торговий дім «Дельта Вілмар»; 
Дата доставки: 14.02.2026;
Загальна вага, розміри: згідно з ТТН.
Номер, серія авто, дані та контакти водія: ОСОБА_1 , НОМЕР_1 DAF ХF 105.460 AE3834HM JANM1L NW-IS.
Згідно з ТТН №282 від 11.02.2026 року вантаж прийнятий до перевезення Відповідачем 11.02.2026 року та завантажений на автомобіль DAF, д.н.з. НОМЕР_2 , причіп/напівпричів НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_2 та прийнятий до перевезення без зауважень, що підтверджується відміткою вантажовідправника та підписом водія. 
У відомості про вантаж зафіксовано, що до перевезення прийнято соняшник некласний 2025 вагою 20, 300 кг.
Згідно доводів Позивача 11.02.2026 року о 18 год. 00 хв. цього дня вантаж був самовільно вивантажений водієм ОСОБА_1 у селі Софіївка Дніпропетровської області та вручений не уповноваженому вантажоодержувачу. Докази на спростування зазначеного матеріали справи не містять.
Докази доставки вантажу до місця розвантаження - Одеська область, м. Південне, ТОВ «Торговий дім «Дельта Вілмар» у строк до 14.02.2026 матеріали справи не містять.
Позивачем долучено до позову скрін-шоти переписки у поганій якості, з яких не вбачається можливості встановити зміст повідомлень та належність останніх до спірних правовідносин, зокрема, того, що таке листування здійснювалось з уповноваженим представником Відповідача.
В силу зазначеного, Позивач стверджує, що всупереч Договору, Відповідачем не доставлено вантаж вантажоодержувачу, а саме ТОВ «Торговий дім «Дельта Вілмар», що свідчить про втрату вантажу Відповідачем та порушення ним умов Договору.
Так, Позивачу завдано збитків у розмірі втраченого вантажу - соняшника врожаю 2025 року у кількості 20,3 т, вартість якого становить 590 100,70 гри (з ПДВ) із розрахунку 29 069,00 гри. (з ПДВ) на 1 тону соняшника, виходячи із закупівельних цін на соняшник станом на 11.02.2026 року. 
Позивач зазначає, що 18.02.2026 направив Відповідачу претензію-вимогу № 3 від 18.02.2026 щодо відшкодування збитків у зв`язку із втратою вантажу, на яку Відповідач не надав відповіді.
Докази направлення претензії-вимоги № 3 від 18.02.2026 в матеріалах справи відсутні.
Так, Позивач звертає увагу суду, що незаконними діями Відповідача Позивачу завдано репутаційної шкоди, а також майнової шкоди, яка перевищує вартість втраченого вантажу, оскільки Позивач відповідає за дії Відповідача перед третьою особою - ТОВ «Торговий дім «Дельта Вілмар», з яким у Позивача укладено 12.11.2025 договір транспортного експедирування № 500020299, за змістом якого Експедитор зобов`язується за плату і за рахунок Клієнта виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу, відповідно до узгоджених Сторонами Заявок.
17.02.2026 року ТОВ «Торговий дім «Дельта Вілмар» направило Позивачу претензію - вимогу № 17/02-1 від 17.02.20.26 щодо відшкодування збитків у зв`язку із втратою вантажу 590 100,70 грн (з ПДВ) із розрахунку 29 069,00 гри. (з ПДВ) на 1 тону соняшника, виходячи із закупівельних цін на соняшник станом на 11.02.2026 року. 
Також у вказаній претензії ТОВ «Торговий дім «Дельта Вілмар» вказано три додатки, з яких долучено лише договір поставки № 500021025 від 22.01.2026, укладений між ТОВ «Торговий дім «Дельта Вілмар» та ТОВ «Актив-РЗ» на купівлю 1 000 т. соняшника 2025 року врожаю, базова ціна за 1 тону якого становить 28, 90 грн. з ПДВ.
При цьому у претензії - вимозі № 17/02-1 від 17.02.20.26 ТОВ «Торговий дім «Дельта Вілмар» стверджує, що є власником втраченого товару, що також підтверджується складською квитанцією БВ № 874633 від 28.01.2026.
Всі інші обставити, на які посилається сторона Позивача (зокрема в частині існування кримінального провадження) не досліджуються судом оскільки не впливають на спірні правовідносини сторін в межах даного провадження про стягнення матеріальної шкоди.
Судом встановлено, що матеріали справи не містять доказів на спростування заявлених Позивачем вимог.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИТЬ СУД 
Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами Договору, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором надання послуг перевезення, який укладено Позивачем в межах виконання договору транспортного експедирування.
Відповідно до частини 1 статті 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Згідно із частиною 1 статті 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до частини 1 статті 929 ЦК України, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.
Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням.
Відповідно до частини 1 статті 932 ЦК України експедитор має право залучити до виконання своїх обов`язків інших осіб.
У разі залучення експедитором до виконання своїх обов`язків за договором транспортного експедирування інших осіб експедитор відповідає перед клієнтом за порушення договору.
Як встановлено судом вище, з метою надання послуг за договором транспортного експедирування №500020299 від12.11.2025 Позивачем укладено Договір з Відповідачем на перевезення товару.
Відповідно до частини 1 статті 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.
Частиною 1 статті 919 ЦК України перевізник зобов`язаний доставити вантаж, пасажира, багаж, пошту до пункту призначення у строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а в разі відсутності таких строків - у розумний строк.
Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
В силу встановлених судом вище обставин, суд дійшов висновку, що водієм Відповідача прийнято до перевезення вантаж, який мав бути доставлений 14.02.2026 та виданий одержувачу вантажу - ТОВ «Дельта Вілмар».
Оскільки докази доставки товару у вказаний строк матеріали справи не містять, суд дійшов висновку, що Відповідачем порушено умови Договору.
Згідно частини 1 статті 923 ЦК України у разі прострочення доставки вантажу перевізник зобов`язаний відшкодувати другій стороні збитки, завдані порушенням строку перевезення, якщо інші форми відповідальності не встановлені договором, транспортними кодексами (статутами).
Враховуючи положення статті 932 ЦК України, суд вказує, що відповідальним за заподіяний збиток, а саме фактичної вартості втраченого вантажу (докази місяця перебування вантажу відсутні в матеріалах справи) перед власником такого майна покладається на особу експедитора, тобто Позивача в контексті укладеного договору транспортного експедирування.
При цьому, судом враховано, що до Позивача звернувся його замовник за договором транспортного експедирування № 500020299 від 12.11.2025 в частині відшкодування збитків, пов`язаних з товаром, який належав такому замовнику (ТОВ «Дельта Вілмар») та був ним придбаний за договором поставки № 500021025 від 22.01.2026, вартістю 28,90000 грн за 1 кг соняшника врожаю 2025.
Так, ТОВ «Дельта Вілмар» звернулося до Позивача з вимогою про відшкодування йому збитків в розмірі 590 100, 70 грн із розрахунку 29 069 грн за 1 тону соняшника, виходячи із закупівельних цін соняшника станом на 11.02.2026.
Повна відповідальність Позивача за пошкодження / псування / втрату вантажу за договором транспортного експедирування №500020299 від 12.11.2025 також передбачена пунктами 4.1.9 та 7.3.1.
Частиною третьою статті 14 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» також передбачено, що експедитор несе відповідальність за дії та недогляд третіх осіб, які притягнені ним до виконання договору транспортного експедирування, в тому ж порядку, як і за власні дії.
За порушення обов`язків за договором транспортного експедирування експедитор відповідає перед клієнтом відповідно до глави 51 цього Кодексу (частина 1 статті 934 ЦК України).
В силу зазначеного, збитки у вигляді вартості втраченого вантажу мають покладаються безпосередньої на особу перевізника, тобто Відповідача, в силу положень Договору та статті 924 ЦК України, згідно якої перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.
Доказів відсутності вини Відповідача у втраті вантажу матеріали справи не містять.
Відповідно до частини 1 статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди (пункт 4 частини 1 статті 611 ЦК України).
Так, відповідно до частини 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Вирішуючи спір про відшкодування шкоди, суд повинен встановити наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, яке має містити такі складові: 1) неправомірність поведінки особи, тобто її невідповідність вимогам, наведеним в актах цивільного законодавства; 2) наявність шкоди, під якою потрібно розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права, взагалі будь-яке знецінення блага, що охороняється законом, та її розмір; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, який виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди, тобто протиправна поведінка конкретної особи (осіб), на яку покладається відповідальність, є тією безпосередньою причиною, що невідворотно спричинила шкоду; 4) вину заподіювача шкоди (яка презюмується). За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
Згідно частиною 1 статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Верховний Суд у постанові від 17.05.2018 у справі № 907/603/17 зазначав, що ст.924 ЦК передбачає принцип винності в разі відповідальності перевізника за втрату, нестачу, псування й ушкодження вантажу, який є загальним для всіх видів транспорту. Перевізник несе відповідальність за нестачу, втрату, псування й ушкодження вантажу лише у випадках, коли він винен у несхоронності вантажу. При цьому обов`язок доведення своєї невинуватості лежить на ньому.
Відповідно до частин 1, 2 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Підсумовуючи викладене вище, суд дійшов висновку щодо необхідності покладання на Відповідача суми збитків у вигляді вартості 20 300 кг насіння соняшника врожаю 2025 року, придбаного Замовником Позивача по ціні 28, 90000 грн за 1 кг товару, що відповідно становить 586 570 грн.
Суд не вбачає підстав рахувати вартість товару по ціні 29 069 грн з ПДВ за 1 тону оскільки Позивачем не надано доказів, що така ціна відповідає рівню закупівельних цін, або ж не надано доказів можливості продату Замовником Позивача такого товару по вказаній ціні, тобто, не доведено фактично упущеної вигоди, різниці фактично втраченого та того, що могло бути отримано внаслідок подальшої реалізації такого товару.
При цьому суд зазначає, що з описаного судом вище вбачається протиправність дій Відповідача в особі його працівника, заподіяння такими діями шкоди у вигляді втрати майна та причинний зв`язок між вказаним діями.

ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ
Підсумовуючи викладене, враховуючи доводи Позивача та встановлені судом обставини, суд дійшов висновку, що Відповідачем не дотримано обов`язку доставити вантаж одержувачу чим заподіяно третій особі збиток в силу чого Позивачем правовірно заявлено вимоги до Відповідача як до особи відповідальної за заподіяння шкоди у вигляді втрати вантажу у зв`язку з чим позов підлягає частковому задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Kеруючись статтею 74, статтями 76-79, статтею 86, 123, 129, статтями 236-238, статтями 240 та 241 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кост Плюс» - задовольнити частково.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кост Плюс» (вул. Рейгана Рональда, буд. 42, кв. 48, м. Київ, 02034; ідентифікаційний код 45544906) на користь (Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс Агро Торг» (вул. Героїв Небесної Сотні, буд. 9А, м. Кагарлик, Київська обл., 09201; ідентифікаційний код 42936563) шкоду в розмірі - 586 570 (п`ятсот вісімдесят шість тисяч п`ятсот сімдесят) грн. та судовий збір в розмірі 8 798 (вісім тисяч сімсот дев`яносто вісім) грн 55коп
3. У задоволенні іншої частини позову - відмовити.
4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення підписано: 24.06.2026 

Суддя Антон ПУКАС