Справа № 515/598/26
Провадження № 2/515/1153/26

Татарбунарський районний суд Одеської області 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 травня 2026 року м. Татарбунари
Татарбунарський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Дем`янової О.А.,
за участю секретаря судового засідання Унгурян Т.В.,
розглянувши у відкритому підготовчом судовому засіданні в залі суду у м. Татарбунари Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно,
ВСТАНОВИВ:
08 квітня 2026 року ОСОБА_2 через свого представника адвоката Давиденка К.В. звернувся до Татарбунарського районного суду Одеської області з позовом до виконавчого комітету Татарбунарської міської ради, в якому просив визнати за ним право власності на гараж, розташований по АДРЕСА_1 , який залишився після смерті батька ОСОБА_3 .
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Татарбунари Білгород-Дністровського району Одеської області у віці 62 роки помер його батько ОСОБА_3 . Після смерті батька залишилось спадкове майно, яке позивач вже успадкував у нотаріальному порядку, а також гараж площею 23,8 кв.м., розташований по АДРЕСА_1 .
Належність покійному батькові вказаного гаража підтверджується Розпорядженням Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області про затвердження актів державної технічної комісії про прийняття в експлуатацію об`єктів соціальної сфери від 18 грудня 1997 року №291/А-97, яким було затверджено акт державної технічної комісії про прийняття в експлуатацію гаражу гр. ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 , а також Актом державної технічної комісії про готовність закінченого будівництва об`єкта (гаража) до експлуатації від 08 грудня 1997 року. За життя спадкодавець не встиг зареєструвати право власності на вказаний гараж, але побудував його з усіма необхідними дозвільними документами які були необхідні на той час та ввів його в експлуатацію. Вказаний гараж позивач має право успадкувати, як спадкоємець за першої черги за законом, тому після смерті батька з метою отримання свідоцтва про право на спадщину, він звернувся з відповідною заявою до приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Монастирліу О.П., однак, отримав відмову через відсутність правовстановлюючого документа, що підтверджує право власності померлого на цей гараж.
Посилаючись на те, що у нього відсутня можливість у позасудовому порядку зареєструвати своє право на спадкове майно, що залишилося після смерті батька, позивач просив визнати за ним право власності на спадковий гараж, який він має право успадкувати як спадкоємець першої черги за законом.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 квітня 2026 року справу передано судді Дем`яновій О.А.
08 квітня 2026 року Татарбунарським районним судом Одеської області винесено ухвалу про відкриття провадження у справі, призначення її до розгляду у порядку загального позовного провадження та витребувано від приватного нотаріуса Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори Монастирліу О.П. копію спадкової справи після ОСОБА_3 .
Представник позивачки, адвокат Давиденко К.В. через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі.
Представник відповідача - Татарбунарської міської ради, в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, проти задоволення позову у повному обсязі не заперечував.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд приходить до наступного.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 62 років в м.Татарбунари Білгород-Дністровського району Одеської області помер ОСОБА_3 , про що Татарбунарським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області зроблено актовий запис №103 та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.9).
Згідно з Актом державної технічної комісії від 08 грудня 21997 року про готовність закінченого будівництвом об`єкта до експлуатації державна технічна комісія Татарбунарської райдержадміністрації рішенням від 03 лютого 1997 року 28/А-97, закінчений будівництвом гараж ОСОБА_3 розміром 3х4 м визнаний готовим для вводу в експлуатацію (а.с.10)
Розпорядженням Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області про затвердження актів державної технічної комісії про прийняття в експлуатацію об`єктів соціальної сфери від 18 грудня 1997 року №291/А-97 було затверджено акт державної технічної комісії про прийняття в експлуатацію гаражу громадянина ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 (а.с.11).
Згідно з довідкою ТОВ «Татарбунарське БТІ та РОН» №344 від 27.04.2026 року, станом на 31.12.2012 року право власності на гараж по АДРЕСА_1 площею 23,8 м.кв. не зареєстровано. При проведенні поточної інвентаризації самочинного будівництва не виявлено (а.с.41).
На замовлення позивача ТОВ «Татарбунарське РБТІ та РОН» виготовило Технічний паспорт на гараж, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.12-13).
Зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 13 березня 1979 року відділом ЗАГС м.Татарбунари Одеської області вбачається, що ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - позивача у справі (а.с.6).
З матеріалів також вбачається, що позивач звернувся до приватного нотаріуса Білгород-Дністровської районної нотаріальної контори Одеської області Монастирліу О.П. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на будівлю гаражу, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який, за твердженням спадкоємця, належав на праві приватної спадкодавцю ОСОБА_3 , однак, 01 квітня 2026 року приватний нотаріус виніс постанову, якою відмовив позивачу у видачі вказаного свідоцтва через відсутність правовстановлюючого документу (не наданий спадкоємцем), що міг би підтвердити право власності та належності майна спадкодавцеві та відсутність відомостей у Державному реєстрі речових прав про право власності спадкодавця на зазначену будівлю гаражу (а.с.9)
Також з матеріалів справи вбачається, що 21 серпня 2019 року приватний нотаріус Татарбунарського районного нотаріального округу Одеської області Монастирліу О.П. видав позивачу Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 (одну третю) частку квартири АДРЕСА_2 , яка належала ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 02.01.1993 року (а.с.8).
З матеріалів Спадкової справи №87/2019, заведеної до майна ОСОБА_3 та наданої приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Монастирдліу О.П. на виконання ухвали суду від 08 квітня 2026 року, 10 травня 2019 року ОСОБА_1 подав заяву приватному нотаріусу Татарбунарського районного нотаріального округу Одеської області Монастирліу О.П. про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.26).
З Інформаційних довідок зі Спадкового реєстру №56092846, №56092860 від 10.05.2026 року слідує, що спадкові справи до майна ОСОБА_3 не заводилися, свідоцтва про право на спадщину на їх підставі не видавалися, заповіти/ спадкові договори не укладалися (а.с.30,31).
Із Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №556095134 від 10.05.2019 року слідує, що 10 травня 2019 року приватним нотаріусом Монастирліу О.П. до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 заведено Спадкову справу за №87/2019 та зареєстровано у реєстрі за №64154693 (а.с.32).
Також з матеріалів Спадкової справи вбачається, що позивач подав приватному нотаріусу Татарбунарського районного нотаріального округу Монастирліу О.П. заяву про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3 та видачу свідоцтва про право власності на спадщину за законом на 1/3 (одну третю) частку квартири, що розташована зав адресою: АДРЕСА_3 , яка належала спадкодавцю на підставі Свідоцтва про право власності на житло, видане 02.01.1993 року Виконавчим комітетом Татарбунарської міської ради Татарбунарського району Одеської області відповідно до розпорядження органу приватизації цього ж виконавчого комітету за №10-Р (а.с.35).
20 серпня 2019 року приватний нотаріус Татарбунарського районного нотаріального округу Монастирліу О.П. видав ОСОБА_1 . Свідоцтво про право на спадщину за законом на вищевказану частку спадкової квартири, що залишилася після смерті батька позивача ОСОБА_3 , зареєстроване в Реєстрі за №922 (а.с.36).
Згідно з довідкою відділу з питань реєстрації виконавчого комітету Татарбунарської міської ради Одеської області №06-15/184 від 06.05.2019 року ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 на момент смерті, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_4 , був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 . Згідно даних домової книги (адресної картки), на момент його смерті, разом з ним за цією адресою була зареєстрована дружина - ОСОБА_4 , 1956р.н.(а.с.29).
10 травня 2019 року мати позивача ОСОБА_4 подала заяву приватному нотаріусу Татарбунарського районного нотаріального округу Одеської області Монастирліу О.П. про відмову від спадщини за законом, яка залишилася після чоловіка ОСОБА_3 померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.27).
Згідно з Довідкою ТОВ «Татарбунарське РБТІ та РОН» №344 від 27.04.2026 року станом на 31.12.2012 року право власності на гараж по АДРЕСА_1 , площею 23,8 м. кв. не зареєстровано. При проведенні поточної інвентаризації самочинного будівництва не виявлено (а.с.41).
Заяви інших спадкоємців про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_3 , відмови від спадщини та свідоцтва про право власності на спадщину за законом чи за заповітом, видані на ім`я будь-яких інших осіб, окрім ОСОБА_1 , матеріали Спадкової справи не містять. 
Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. 
Згідно зі ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ст. 319 ЦК України). 
Статтею ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 23 (абз.3) своєї постанови № 7 від 30.05. 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
За п. 3.1 листа Вищого Спеціалізованого Суду України від 16 травня 2013 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.
Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (абз. 3 ч.2 ст.331 ЦК України)
Відповідно до ст.ст. 1216,1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. 
Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу) (ч.ч.1,2 ст.1220 ЦК України).
Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Згідно зі ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
За змістом ч.1,5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину чи не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Згідно зі ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України.
Відповідно до статей 68, 69 Закону України «Про нотаріат» та підпунктів 4.14, 4.15, п.4 глави 10 розділу П Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року №296/5 (далі-Порядок), при видачі свідоцтва про право на спадщину як за законом, так і за заповітом, нотаріус перевіряє склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказаний факт. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкоємцеві. 
За змістом 4.18 Порядку передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони, обтяження іпотекою або арешту цього майна.
Відповідно до п.п. 4.17 п.4 Глави 10 Порядку за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання судовому порядку.
Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Положеннями ч.1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За приписами ч.ч.1, 2 ст.10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч.2, 3 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
За змістом ст.78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, додержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
За приписами ч.1,6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Із досліджених судом матеріалів справи вбачається, що син померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 - позивач по справі ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги за законом на майно, яке належало його батькові за життя та, вчасно звернувшись до нотаріальної контори з відповідною заявою про прийняття спадщини після батька, отримав у спадок 1/3 (одну третю) частку спадкової квартири, що розташована зав адресою: АДРЕСА_3 . Однак, у зв`язку з відмовою нотаріуса, був позбавлений можливості отримати Свідоцтво про право власності на спадщину за законом та зареєструвати на своє ім`я гараж по АДРЕСА_1 , оскільки право власності на нього за життя батько не зареєстрував. Відсутність реєстрації права власності на гараж позбавляє ОСОБА_1 можливості отримати у нотаріуса відповідне Свідоцтво про право власності за законом із подальшим внесенням відомостей про право власності на своє ім`я до Державних реєстрів. 
Інші спадкоємці ОСОБА_3 про свій намір прийняти спадщину після його смерті не заявили, інформація про них в матеріалах спадкової справи та цивільної справи, що розглядається, відсутня.
З огляду на викладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, беручи до уваги визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 17, 19, 23, 76-81,83,89,141,178,
191,209, 223, 235, 258-259, 263-265, 352, 354- 355 ЦПК України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до виконавчого комітету Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп НОМЕР_3 , право власності на гараж по АДРЕСА_1 , площею 23,8 м. кв.
Копію рішення направити учасникам справи.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.
Відомості про учасників справи: 
Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (рнокпп НОМЕР_3 , адреса проживання: АДРЕСА_4 ).
Відповідач: Виконавчий комітет Татарбунарської міської ради (ЄДРПОУ 04527371, адреса місцезнаходження, вул. Лесі Українки, 18, м. Татарбунари Білгород-Дністровський район Одеська область, ел. пошта tat-miskarada@ukr.net ,тел. 380484432464).

Суддя О.А.Дем`янова