ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

27 травня 2026 року
м. Київ

справа № 944/1843/20
провадження № 61-3353св26

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Шиповича В. В.,

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: спеціалізована прокуратура у сфері оборони Західного регіону, Міністерство оборони України,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: державний реєстратор Яворівської державної адміністрації, Яворівська квартино-експлуатаційна частина району,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону на постанову Львівського апеляційного суду від 12 лютого 2026 року у складі колегії суддів: Савуляка Р. В., Мікуш Ю. Р., Шандри М. М.,
Короткий зміст позовних вимог
1. У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону, Міністерства оборони України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: державний реєстратор Яворівської державної адміністрації, Яворівська квартино-експлуатаційна частина району, про скасування державної реєстрації прав та їх обтяжень.
2. Позов обґрунтовано тим, що на підставі договорів купівлі-продажу № 773 від 29 липня 2010 року та № 777 від 29 липня 2010 року, посвідчених приватним нотаріусом Яворівського районного нотаріального округу Тіхоновим В. А., він набув у власність житловий будинок - будівля «Майдану» загальною площею 53.3 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
3. Вищезазначений будинок збудовано за рахунок коштів товариства військових мисливців та рибалок Західного регіону України, а в подальшому передано до статутного капіталу Мисливсько-рибальського господарства «Майдан».
4. Правомірність набуття Мисливсько-рибальським господарством «Майдан» права власності на нерухоме майно, а відтак і правомірність подальшого його відчуження встановлено постановою Вищого господарського суду України від 03 березня 2011 року у справі № 6/76 (6/159).
5. 26 лютого 2018 року державним реєстратором Савостіним Ю. С. зареєстровано право власності Міністерства оборони України на об`єкт нерухомого майна - єдиний майновий комплекс військового містечка № НОМЕР_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1497988246258, до складу якого входить житловий будинок літ. «З-1», набутий ним у власність у законний спосіб за відплатним договором купівлі-продажу.
6. Приймаючи вищезазначене рішення, державний реєстратор не перевірив наявність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, зокрема, на відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах.
7. З наведених підстав просив скасувати державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 26 лютого 2018 року (реєстраційний номер: 1497988246258) в частині набуття Міністерством оборони України права власності на житловий будинок літ. «З-1», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер: 26468219) та входить до єдиного майнового комплексу військового містечка № НОМЕР_1 .
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
8. Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 28 липня 2025 року у складі судді Швед Н. П. у задоволенні позовних вимог відмовлено.
9. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий суд виходив із того, що скасовано рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого Мисливсько-рибальським господарством «Майдан» набуто право власності на нерухоме майно, яке в подальшому відчужено позивачу, а позивач, звертаючись до суду за захистом своїх прав, обрав неналежний спосіб захисту, оскільки ефективним способом захисту права власності є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права на нерухоме майно.
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
10. Постановою Львівського апеляційного суду від 12 лютого 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення місцевого суду скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким позов задоволено.
11. Скасовано державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 26 лютого 2018 року, реєстраційний номер 1497988246258 в частині набуття Міністерством оборони України права власності на житловий будинок літ. «З-1», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 26468219 та входить до єдиного майнового комплексу, військового містечка № НОМЕР_1 .
12. Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення місцевого суду та задовольняючи позовні вимоги, виходив із того, що здійснюючи державну реєстрацію на нерухоме майно, державний реєстратор належним чином не перевірив відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.
13. Суд зазначив, що станом на 26 лютого 2018 року (момент реєстрації майна за Міністерством оборони України) спірний будинок було зареєстровано за ОСОБА_1 , тому рішення про державну реєстрацію права власності за Міністерством оборони України порушує майнові права позивача, що свідчить про незаконність такого рішення.
14. Також вказано, що оскільки спірне майно не вибувало з фактичного володіння позивача, порушення права власності останнього відбулось у результаті державної реєстрації права власності на спірне нерухоме майно за Міністерством оборони України, тому заявлені позовні вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав від 26 лютого 2018 року опосередковують відновлення становища, яке існувало до порушення.
15. Отже, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що позивачем обрано належний спосіб захисту порушеного права.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
16. У березні 2026 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону.
17. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 20 березня 2026 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
18. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 травня 2026 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
19. У касаційній скарзі спеціалізована прокуратура у сфері оборони Західного регіону, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення місцевого суду.
20. Підставою касаційного оскарження заявник зазначає:
застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 17 квітня 2018 року в справі № 523/9076/16-ц, від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 07 листопада 2018 року в справі № 488/5027/14-ц, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17, від 09 листопада 2021 року у справі № 466/8649/16-ц, від 10 грудня 2021 року у справі № 924/454/20, від 22 вересня 2022 року в справі № 125/2157/19, від 18 жовтня 2022 року у справі № 916/2519/21, від 25 січня 2023 року в справі № 923/863/20, від 01 серпня 2024 року в справі № 910/5740/21, від 02 липня 2025 року в справі № 902/122/24, від 03 вересня 2025 року в справі № 911/906/23 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України);
суд не дослідив зібрані в справі докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
21. Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції не враховано, що позивач, звертаючись до суду, обрав неналежний спосіб захисну порушеного права, оскільки належним способом захисту порушеного права є пред`явлення віндикаційного позову.
22. Також заявник вказує, що спеціалізована прокуратура у сфері оборони Західного регіону є неналежним відповідачем у вказаній справі.
23. Крім того, наявні у справі докази та ухвалені судові рішення у взаємопов`язаних справах рішення свідчать про належність спірного майна до державної власності в особі Міністерства оборони України, а також тотожність майна, належного позивачу, та майна, зареєстрованого за державою в особі оборонного відомства.
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
24. У квітні 2026 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону від представника ОСОБА_1 - Зубача А. З., у якому вказано, що оскаржуване судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
25. Розпорядженням Ради Міністрів УРСР № 1555-р від 17 жовтня 1964 року виділено Окружній раді всеармійського військового мисливського товариства Прикарпатського військового округу, правонаступником якого є товариство військових мисливців та рибалок Західного регіону України, землі Старицького військового лісництва , з них в лісах першої групи - 9,5 га і в лісах другої групи - 38,5 га у довгострокове користування на умовах, визначених у рішенні Львівського сільського облвиконкому від 28 вересня 1964 року № 546.
26. На виконання вищезазначеного розпорядження 25 листопада 1964 року між Старицьким військовим лісництвом та Окружною радою всеармійського військового мисливського товариства Прикарпатського військового округу було укладено договір про передачу Окружній раді всеармійського військового мисливського товариства Прикарпатського військового округу земельної ділянки площею 48 га в довгострокове користування.
27. Військовий прокурор Львівського гарнізону в інтересах держави в особі військової частини НОМЕР_2 та Яворівської КЕЧ району звернувся до суду з позовом до мисливсько-рибальського господарства «Майдан» та товариства військових мисливців та рибалок Західного регіону України про зобов`язання звільнити земельні ділянки, що належать Міністерству оборони України та перебувають у користуванні військової частини НОМЕР_2 , а саме: земельну ділянку площею 7.9 га, що знаходиться в кварталі № НОМЕР_3 виділу № 19, земельну ділянку в кварталі № 20 виділу № 20 площею 1.0 га, земельну ділянку в кварталі № 21 виділу № 19 площею 12.5 га., земельну ділянку в кварталі № 21 виділу № 20 площею 1.8 га, земельну ділянку в кварталі №22 виділу № 14 площею 22.0 га, земельну ділянку в кварталі № 23 виділу № 12 площею 16.0 га, земельну ділянку в кварталі № 55 виділу № 1 площею 31.0 га, земельну ділянку в кварталі № 55 виділу № 2 площею 21.5 га, земельну ділянку в кварталі № 30 виділу № 8 площею 3.8 га - всього загальною площею 117.5 га землі та земельну ділянку в кварталі НОМЕР_4 , загальною площею 32 га - урочище «Млинки».
Рішенням Господарського суду Львівської області від 24 липня 2008 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду України від 09 грудня 2008 року, зобов`язано мисливсько-рибальське господарство «Майдан» і товариство військових мисливців та рибалок Західного регіону України звільнити спірні земельні ділянки.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 23 лютого 2010 року у справі № 6/76 (6/159) у задоволенні заяви мисливсько-рибальського господарства «Майдан» про перегляд рішення Господарського суду Львівської області від 24 липня 2008 року за нововиявленими обставинами відмовлено, рішення Господарського суду Львівської області від 24 липня 2008 року залишено без змін.
Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 25 жовтня 2010 року, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 03 березня 2011 року, ухвалу Господарського суду Львівської області від 23 лютого 2010 року скасовано.
Заяву про перегляд рішення Господарського суду Львівської області від 24 липня 2008 року за нововиявленими обставинами задоволено.
Рішення Господарського суду Львівської області від 24 липня 2008 року скасовано та прийнято нове рішення про відмову у позові військового прокурора Львівського гарнізону в інтересах держави в особі військової частини НОМЕР_2 та Яворівської КЕЧ району до Мисливсько-рибальського господарства «Майдан» про зобов`язання звільнити земельні ділянки.
28. В ході розгляду справи № 6/76 (6/159) судом встановлено, що об`єкти, право власності на які оформлено за мисливсько-рибальським господарством «Майдан» на підставі рішення виконавчого комітету Івано-Франківської селищної ради Яворівського району Львівської області «Про оформлення права власності» №12 від 26 січня 2009 року, були збудовані товариством військових мисливців та рибалок Західного регіону України та передані у власність Мисливсько-рибальського господарства «Майдан».
На вказаній земельній ділянці упродовж 1960 -1990-х років товариством військових мисливців та рибалок Західного регіону України, що є правонаступником Окружної ради всеармійського військового мисливського товариства Прикарпатського військового округу, за власні кошти збудовано об`єкти нерухомого майна, що використовувалися для забезпечення здійснення статутних завдань та цілей останнього. 
У 2000 році за рахунок передачі до статутного фонду мисливсько-рибальського господарства «Майдан» цього майна товариством військових мисливців та рибалок Західного регіону України створено мисливсько-рибальське господарство «Майдан». 
На підставі наказу Міністра оборони України № 51 від 23 лютого 1999 року між Міністерством оборони України та товариством військових мисливців та рибалок Збройних сил Західного регіону України 03 липня 2000 року укладено Генеральну угоду про співробітництво в галузі організації та розвитку мисливського та стрілецько-стендового спорту, спортивного рибальства, туризму, ведення мисливського та рибальського господарства. 
З метою виконання вимог наказу Міністра оборони України № 51 від 23 лютого 1999 року командувачем військами Західного оперативного командування видано наказ № 45 від 11 березня 1999 року, на підставі якого 27 липня 2000 між товариством військових мисливців та рибалок Збройних сил Західного регіону України та Західним оперативним командуванням Збройних сил України укладено угоду про співробітництво в галузі організації та розвитку мисливського та стрілецько-стендового спорту, спортивного рибальства, туризму, ведення мисливського та рибальського господарства, з урахуванням додатку від 20 грудня 2004 року. 
Після закінчення строку дії цієї угоди 26 грудня 2005 року між управлінням Західного оперативного командування та товариством військових мисливців та рибалок Збройних сил Західного регіону України було укладено договір про співробітництво в галузі організації та розвитку мисливського та стрілецько-стендового спорту, спортивного рибальства, туризму, ведення мисливського та рибальського господарства. 
Наприкінці 2006 року відбулося відомче підпорядкування позивача 1, у зв`язку з чим товариству військових мисливців та рибалок Західного регіону України було відмовлено у пролонгації зазначеного договору. 
29 липня 2010 року між командуванням сухопутних військ України, якому підпорядковується позивач-1 та в користуванні якого знаходяться спірні земельні ділянки, і товариством військових мисливців та рибалок Західного регіону України, було укладено договір б/н про співробітництво в галузі організації та розвитку мисливського та стрілецько-стендового спорту, спортивного рибальства, туризму, ведення мисливського та рибальського господарства.
Крім того, встановлено, що об`єкти нерухомості збудовано на земельних ділянках, зайнятих на відповідній правовій підставі, а відтак не є самовільно зайнятими.
29. На підставі договорів купівлі-продажу 1/2 частки житлового будинку від 16 липня 2010 року, посвідчених приватним нотаріусом Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Тіхоновим В. А., зареєстрованих в реєстрі за № 656 та № 658, ОСОБА_2 набула право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , позначений у Витязі з реєстру прав власності на нерухоме майно під літ. З-1, загальною площею 53.3 кв. м.
30. 29 липня 2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу 1/2 частки житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Тіхоновим В. А., зареєстрований в реєстрі за № 773, за умовами якого продавець передає, а покупець приймає у власність 1/2 частку житлового будинку - будівля «Майдан», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , позначений у витязі з реєстру прав власності на нерухоме майно під літ. З-1, загальною площею 53.3 кв. м, що в цілому складається з трьох житлових кімнат, житловою площею 37.8 кв. м та кухні.
31. Пунктом 3 договору купівлі-продажу 1/2 частки житлового будинку від 29 липня 2010 року передбачено, що продаж 1/2 частки будинку за домовленістю сторін здійснено за 44 275 грн, а загальна вартість майна становить 88 549 грн.
32. Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 27068054 від 19 серпня 2010 року підтверджується, що на підставі договору купівлі-продажу № 773 від 29 липня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Тіхоновим В. А., за ОСОБА_1 зареєстровано право спільної часткової власності на 1/2 частку житлового будинку - будівля «Майдану», літ. З-1, площею 53,3 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
33. Крім того, 29 липня 2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу 1/2 частки житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Тіхоновим В. А., зареєстрований в реєстрі за № 777, за умовами якого продавець передає, а покупець приймає у власність 1/2 частку житлового будинку-будівля «Майдан», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , позначений у Витязі з реєстру прав власності на нерухоме майно під літ. З-1, загальною площею 53.3 кв. м, що в цілому складається з трьох житлових кімнат, житловою площею 37.8 кв. м та кухні.
34. Пунктом 3 договору купівлі-продажу 1/2 частки житлового будинку від 29 липня 2010 року передбачено, що продаж 1/2 частки будинку за домовленістю сторін здійснено за 44 275 грн, а загальна вартість майна становить 88 549 грн.
35. Отже, на підставі договорів купівлі-продажу 1/2 частки житлового будинку від 29 липня 2010 року № 773 та № 777 ОСОБА_1 набув право власності на житловий будинок під літ. З-1, загальною площею 53.3 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
36. У липні 2009 року військовий прокурор Львівського гарнізону в інтересах держави в особі Яворівської КЕЧ (району) звернувся до Яворівського районного суду Львівської області з позовом, у якому просив:
скасувати рішення виконавчого комітету Івано-Франківської селищної ради Яворівського району Львівської області № 12 від 26 січня 2009 року «Про оформлення права власності» на будівлі та приміщення в селі Верещиця за МРГ «Майдан»;
визнати за Міністерством оборони України право власності, а за Яворівською КЕЧ (району) - право оперативного управління на приміщення та будівлі, що зазначені в п.1 рішення виконавчого комітету Івано-Франківської селищної ради Яворівського району Львівської області №12 від 26 січня 2009 року «Про оформлення права власності», на мисливсько-рибальське господарство «Майдан».
Постановою Яворівського районного суду Львівської області від 26 вересня 2013 року у справі № 2а-23/11 у задоволенні позову про скасування рішення виконавчого комітету Івано-Франківської селищної ради Яворівського району Львівської області № 12 від 26 січня 2009 року «Про оформлення права власності» на будівлі та приміщення в селі Верещиця за мисливсько-рибальським господарством «Майдан», відмовлено.
Провадження у справі за позовом про визнання за Міністерством оборони України права власності, а за Яворівською КЕЧ (району) права оперативного управління на приміщення та будівлі, що зазначені в п.1 рішення виконавчого комітету Івано-Франківської селищної ради Яворівського району Львівської області № 12 від 26 січня 2009 року «Про оформлення права власності», закрито.
Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 30 жовтня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 23 грудня 2014 року, апеляційну скаргу Яворівської КЕЧ (району) задоволено частково. Постанову суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні позову скасовано та задоволено позов частково - скасовано рішення виконавчого комітету Івано-Франківської селищної ради Яворівського району Львівської області № 12 від 26 січня 2009 року «Про оформлення права власності» на будівлі та приміщення в селі Верещиця за мисливсько-рибальським господарством «Майдан».
У решті постанову Яворівського районного суду Львівської області від 26 вересня 2013 року залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 19 жовтня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Постанову Яворівського районного суду Львівської області від 26 вересня 2013 року, постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 30 жовтня 2014 року та ухвалу Вищого адміністративного суду України від 23 грудня 2014 року скасовано.
Провадження у справі № 2а-23/11, 2а/460/6/2013 закрито.
Роз`яснено позивачу, що розгляд цієї справи віднесено до юрисдикції господарського суду та що він вправі протягом десяти днів з дня отримання ним копії відповідної постанови звернутися до касаційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.
Ухвалою Верховного Суду від 17 листопада 2021 року справу № 2а-23/11, 2а- 460/6/2013 за позовом військового прокурора Львівського гарнізону в інтересах держави в особі Яворівської квартирно-експлуатаційної частини (району) до Івано-Франківської селищної ради Яворівського району Львівської області, треті особи: Товариство військових мисливців та рибалок західного регіону України, Мисливсько-рибальське господарство «Майдан», про скасування рішення суб`єкта владних повноважень та визнання права власності на нерухоме майно, передано до Господарського суду Львівської області (79014, м. Львів, вул. Личаківська, 128).
Рішенням Господарського суду Львівської області від 25 жовтня 2022 року, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 30 січня 2023 року, позов задоволено частково, скасовано рішення виконавчого Івано-Франківської селищної ради Яворівського району Львівської області № 12 від 26 січня 2009 року «Про оформлення права власності» на будівлі та приміщення в селі Верещиця за мисливсько-рибальським господарством «Майдан».
Постановою Верховного Суду від 24 травня 2023 року касаційні скарги товариства військових мисливців та рибалок Західного регіону України та ОСОБА_1 задоволено частково.
Постанову Західного апеляційного господарського суду від 30 січня 2023 року та рішення Господарського суду Львівської області від 25 жовтня 2022 року у справі № 2а-23/11, 2а/460/6/2013 в частині задоволення позовної вимоги про скасування рішення виконавчого комітету Івано-Франківської селищної ради Яворівського району Львівської області від 26 січня 2009 року № 12 «Про оформлення права власності» скасовано та прийнято в цій частині нове рішення.
У задоволенні позову відмовлено.
Постанову Західного апеляційного господарського суду від 30 січня 2023 року та рішення Господарського суду Львівської області від 25 жовтня 2022 року в частині відмови у позові змінено, викладено їх мотивувальні частини в редакції цієї постанови.
В решті постанову Західного апеляційного господарського суду від 30 січня 2023 року залишено без змін.
Таким чином, відмовлено у визнанні за Міністерством оборони України права власності, а за Яворівською КЕЧ (району) права оперативного управління на житловий будинок під літ. З-1, загальною площею 53.3 кв. м, що знаходиться за адресою: 
АДРЕСА_2 . Рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської селищної ради Яворівського району Львівської області від 30 березня 2017 року № 32 присвоєно поштову адресу нерухомому майну військового містечка № НОМЕР_1 Яворівської КЕЧ-району, а саме:
адресу АДРЕСА_1 , будівлям: житловий будинок літ.А-2 площею 438,6 кв. м, кафе-бару літ. «І-1» площею 70,1 кв. м, склад-навісу літ. «К-1» площею 349,8 кв. м, складу літ. «Е-1» площею 70,8 кв. м, складу ПММ/Лазні літ. «Д-1» площею 19,1 кв. м, пилорам літ.»М-1» площею 153,5 кв. м, складу літ. «Ж-1» площею 53,8 кв. м, КПП літ. «Л-1» площею 11,6 кв. м, туалет літ. «О-1» площею 7,6 кв. м, житловий будинок літ. «Г-2» площею 287,3 кв. м, КПП літ. «Н-1» площею 11,5 кв. м, складу-навісу літ. «Й-1» площею 88,1 кв. м, житловий будинок літ. «З- 1» площею 53,3. кв. м;
адресу АДРЕСА_3 , будівлям: житловий будинок літ. «А-1» площею 155,6 кв. м, кормоцех літ. «Б-1» площею 67,0 кв. м, конюшня літ. «В-1» площею 124,4 кв. м, будинок рибалок літ. «Ж-1» площею 44,1 кв. м.
38. На замовлення Яворівсько КЕЧ району Приватним підприємством «БТІ Експрес-Сервіс» виготовлено технічний паспорт на житловий будинок АДРЕСА_4 , в якому зазначено, що загальна площа будинку становить 71,0 кв. м.
39. Листом Приватного підприємства «БТІ Експрес-Сервіс» № 186/10 від 14 червня 2018 року повідомлено, що за адресою: Львівська обл., Яворівський р-н, с. Верещиця самочинно збудовано прибудову до житлового будинку № 3 літ. «З-1» військового містечка № НОМЕР_1 , прим. № 7/21,4, а саме гараж загальною площею 21,4 кв. м.
40. Інформаційною довідкою № 138302622 від 19 вересня 2018 року підтверджується, що 26 лютого 2018 року державним реєстратором Яворівської районної державної адміністрації Львівської області Савостіним Ю. С. на підставі технічного паспорта на житловий будинок літ. «З-1», виданого ПП «БТІ Експрес-Сервіс», зареєстровано за Міністерством оборони України право державної власності на будинок літ. «З-1», загальною площею 71,0 кв. м.
41. В січні 2019 року Яворівська КЕЧ району звернулась в суд із позовом до ОСОБА_1 про витребування майна із чужого незаконного володіння.
Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 08 грудня 2023 року у справі № 460/454/19 позов Яворівської квартирно-експлуатаційної частини району до ОСОБА_1 , треті особи Мисливсько-рибальське господарство «Майдан», ОСОБА_2 , Міністерство оборони України, про витребування майна із чужого незаконного володіння задоволено повністю.
Витребувано від ОСОБА_1 на користь Яворівської квартирно-експлуатаційної частини (району) житловий будинок № 3 літери З-1 загальною площею 71,0 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 .
Постановою Львівського апеляційного суду від 25 березня 2024 року рішення Яворівського районного суду Львівської області від 08 грудня 2023 року скасовано.
Постановлено нове судове рішення, яким в задоволенні позову Яворівської квартирно-експлуатаційної частини району до ОСОБА_1 , треті особи Мисливсько-рибальське господарство «Майдан», ОСОБА_2 , Міністерство оборони України, про витребування майна із чужого незаконного володіння, відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову у справі № 460/454/19, суд прийшов до висновку про те, що обґрунтований по суті позов про витребування майна було подано з пропуском без поважних причин строку позовної давності, про застосування наслідків спливу якого було заявлено відповідачем.
Ухвалою Верховного Суду від 11 липня 2024 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами Яворівської квартирно-експлуатаційної частини (району) та Мисливсько-рибальського господарства «Майдан» на постанову Львівського апеляційного суду від 25 березня 2024 року у справі за позовом Яворівської квартирно-експлуатаційної частини (району) до ОСОБА_1 про витребування майна із чужого незаконного володіння.
42. У серпні 2023 року керівник Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони звернувся до Господарського суду Львівської області з позовом, заявленим в інтересах держави в особі: Міністерства оборони України та Яворівської квартирно-експлуатаційної частини (району) до відповідача мисливсько-рибальського господарства «Майдан» про визнання незаконним і скасування рішення виконавчого комітету Івано-Франківської селищної ради Яворівського району Львівської області від 26 січня 2009 року № 12 «Про оформлення права власності».
Рішенням Господарського суду Львівської області від 13 березня 2024 року у справі № 914/2564/23, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 10 червня 2024 року та постановою Верховного Суду від 05 листопада 2024 року, позов задоволено.
Визнано незаконним і скасовано рішення виконавчого комітету Івано-Франківської селищної ради Яворівського району Львівської області від 26 січня 2009 року № 12 «Про оформлення права власності».
Позиція Верховного Суду
43. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
44. Так, частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
45. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
46. Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
47. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
48. За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
49. Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
50. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
51. Під час оцінки обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
52. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14- 144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18).
53. Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
54. Відповідно до частин першої та другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
55. Частиною першою статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
56. Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-IV) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
57. Згідно з частиною третьою статті 10 Закону № 1952-IV державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.
58. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 755/9555/18 (провадження № 14-536цс18) викладено правовий висновок про те, що після внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належним способом захисту права є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію, яке вичерпало свою дію, а скасування запису про проведену державну реєстрацію відповідного права.
59. Відповідно до статті 11 Закону № 1952-IV державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.
60. Згідно з частиною другою статті 26 Закону № 1952-IV у редакції, чинній до 16 січня 2020 року, унормовано порядок внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування. Так, за змістом зазначеної норми, у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 01 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.
61. Проте згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону № 1952-IV викладено в новій редакції.
62. Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону № 1952- IV у редакції, чинній з 16 січня 2020 року, відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.
63. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
64. Отже, в розумінні положень наведеної норми в чинній редакції, на відміну від положень частини другої статті 26 Закону № 1952-IV у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому, з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
65. Водночас у пункті 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» встановлено, що судові рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що на момент набрання чинності цим Законом набрали законної сили та не виконані, виконуються в порядку, передбаченому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до набрання чинності цим Законом.
66. Отже, за змістом цієї норми виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, тобто до їх переліку не належить судове рішення про скасування запису про проведену державну реєстрацію права, тому починаючи з 16 січня 2020 року цей спосіб захисту вже не може призвести до настання реальних наслідків щодо скасування державної реєстрації прав за процедурою, визначеною у Законі № 1952-IV.
67. Аналогічні правові висновки наведені в постановах Верховного Суду від 03 вересня 2020 року у справі № 914/1201/19, від 23 червня 2020 року у справах № 906/516/19, № 905/633/19, № 922/2589/19, від 30 червня 2020 року у справі № 922/3130/19, від 14 липня 2020 року у справі № 910/8387/19, від 20 серпня 2020 року у справі № 916/2464/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 278/3367/19-ц (провадження № 61-13586св20), від 30 червня 2021 року у справі № 193/724/19 (провадження № 61-14190св20).
68. Суд апеляційної інстанції правомірно виснував, що оскільки з 16 січня 2020 року матеріально-правове регулювання спірних реєстраційних відносин істотно змінилося, то ефективним способом захисту порушених прав є саме вимога про скасування рішення суб`єкта державної реєстрації щодо державної реєстрації права власності.
69. Звертаючись з позовними вимогами у квітні 2020 року, ОСОБА_1 вважав, що державна реєстрація за Міністерством оборони України права власності на житловий будинок під літ. З-1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , порушується належне йому право власності на цей об`єкт нерухомості, яке він набув та зареєстрував у встановленому законом порядку.
70. Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у змісті постанов від 07 квітня 2020 року у справі № 916/2791/13, від 23 червня 2020 року у справі № 680/214/16-ц, зауважувалось, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним із юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для підтвердження права власності, а самостійного значення для виникнення права власності не має. Така реєстрація визначає лише момент, з якого держава визнає та підтверджує право власності за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення такого права.
71. Як обґрунтовано зауважено апеляційним судом у змісті оскаржуваної постанови, у практиці Верховного Суду закріпився принцип реєстраційного підтвердження речових прав на нерухоме майно.
72. Відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тобто державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 48/340, від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17, від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19).
73. Вирішуючи спір, апеляційний суд правомірно зазначив, що станом на 26 лютого 2018 року житловий будинок 3-1 вже було набуто позивачем на підставі договорів купівлі-продажу та зареєстровано за ним у порядку, визначеного законом.
74. Отже, державна реєстрація права власності на спірне майно 26 лютого 2018 року за Міністерством оборони України проведена за наявності нескасованої державної реєстрації права власності на будинок за позивачем.
75. З огляду на те, що здійснюючи державну реєстрацію права власності на житловий будинок літ. З-1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за Міністерством оброни України, державний реєстратор належним чином не перевірив відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, суд апеляційної інстанції правомірно скасував рішення місцевого суду та відмовив у задоволенні позовних вимог.
76. Таким чином, з урахуванням викладеного та встановлених судом обставин, колегія суддів погоджується із висновком апеляційного суду, що рішення про державну реєстрацію права власності за Міністерством оборони України порушує майнові права позивача, що свідчить про незаконність цього рішення.
77. Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги про те, що позивач обрав неналежний спосіб захисту порушеного права, оскільки належним способом захисту порушеного права є пред`явлення віндикаційного позову, відхиляються колегією суддів, оскільки спірне майно не вибувало з фактичного володіння позивача, порушення права власності позивача відбулось у результаті державної реєстрації права власності на спірне нерухоме майно за Міністерством оборони України, тому заявлені позовні вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав від 26 лютого 2018 року відновлять становища, яке існувало до порушення.
78. Крім того, апеляційний судом правомірно враховано наявність судових рішень, які набрали законної сили, якими відмовлено у визнанні за Міністерством оборони України права власності, а за Яворівською КЕЧ району права оперативного управління на приміщення спірного будинку, а також відмовлено витребуванні цього майна від позивача, який є добросовісним набувачем.
79. Разом із тим, знайшли підтвердження доводи касаційної скарги про те, що спеціалізована прокуратура у сфері оборони Західного регіону є неналежним відповідачем у вказаній справі.
80. Так, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).
81. Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (стаття 51 ЦПК України).
82. Пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанови Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 300/808/19, від 07 грудня 2023 року у справі № 363/2300/20, від 13 грудня 2023 року у справі № 753/8710/21).
83. Визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження (аналогічні правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16, від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17, від 12 грудня 2018 року у справах № 570/3439/16-ц і № 372/51/16-ц).
84. Таким чином, враховуючи підстави позову, а саме реєстрацію права власності на спірне майно за Міністерством оборони України, колегія суддів дійшла висновку, що спеціалізована прокуратура у сфері оборони Західного регіону є неналежним відповідачем у вказаній справі.
85. З огляду на викладене, судове рішення апеляційного суду в частині вимог до спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону підлягає скасуванню та відмову у задоволенні позовних вимог до вказаного співвідповідача. В іншій частині рішення апеляційного суду підлягає залишенню без змін.
86. Згідно з пунктами 1, 3, 4 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, 
а скаргу без задоволення;скасувати судові рішення повністю або частково 
і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд; скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині.
87. Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених 
статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.
Керуючись статтями 400, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіонузадовольнити частково.
2. Постанову Львівського апеляційного суду від 12 лютого 2026 рокув частині позовних вимог ОСОБА_1 до спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону про скасування державної реєстрації прав та їх обтяжень скасувати, у задоволенні позовних вимог в указаній частині відмовити.
3. В іншій частині постанову Львівського апеляційного суду від 12 лютого 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Сердюк

В. В. Шипович