ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
Іменем України

05 травня 2026 року
м. Харків

справа №635/7391/25
провадження №22-ц/818/2277/26

Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Маміної О.В.
суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,
за участю секретаря: Шнайдер Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи Перший відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_2 , Харківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про встановлення факту смерті, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Розумовського Олександра Сергійовича на рішення Харківського районного суду Харківської області від 25 грудня 2025 року, постановлене під головуванням судді Якішиної О.М.,
в с т а н о в и в:
У вересні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій просить встановити факт смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у Анжеро-Суджанському районі, Кемеровської області, Російської Федераціії, місце смерті - Харківська область, Харківський район, с. Циркуни, дата смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 25 грудня 2025 року у задоволенні заяви відмовлено.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Розумовський Олександр Сергійович просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким заяву про встановлення факту смерті задовольнити в повному обсязі.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зазначає, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим. Зазначає, що медичні документи на теперішній час факту смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер - ІНФОРМАЦІЯ_2 є втраченими, внаслідок чого вчасно зареєструвати факт смерті не вдалося родичам і до теперішнього часу його смерть у встановленому законом порядку родичами зареєстрована не була.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст.367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відмовляючи у задоволенні заяви про встановлення факту смерті, суд першої інстанції виходив з того, що заявницею не надано належних та достатніх доказів на підтвердження заявлених вимог.
Судова колегія погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Судом встановлено, що заявник ОСОБА_4 є донькою ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .
Заінтересована особа ОСОБА_2 є дружиною ОСОБА_3 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про одруження.
Згідно листа Харківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 26.06.2025 р., згідно обліку архіву Відділу актовий запис про смерть відносно ОСОБА_3 не значиться.
Листом Циркунівської сільської військової адміністрації № 01-13/31 від 28.08.2025 р. повідомлено, що внаслідок повномасштабного вторгнення рф на територію України 24 лютого 2022 року, територія Циркунівської територіальної громади з 24 лютого 2022 року по 7 травня 2022 року знаходилася в окупації. Після деокупації Циркунівська громада постійно потерпала від артилерійних обстрілів, обстрілів з мінометів, та пожеж, які виникали внаслідок таких обстрілів. В результаті окупації, обстрілів та пожеж, фактично всі документи та офісна техніка, які знаходилися у приміщеннях Циркунівської сільської ради, було знищено або викрадено, про що було подано заяву до правоохоронних органів. Тому у Циркунівській сільській військовій адміністрації відсутня інформація щодо реєстрації захоронення ОСОБА_3 . Також повідомлено, що на території Циркунівської громади відсутні кладовища, а лише наявні місця стихійного захоронення.
Після смерті батька заявниця та її мати не зверталися із заявами про реєстрацію його смерті до органів реєстрації актів цивільного стану.
Як на підставу вимог заяви ОСОБА_1 посилалась на те, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є рідним батьком заявника. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер. Ані заявник, ані її мати ОСОБА_2 жодного разу не зверталися про реєстрацію смерті померлого. Факт підтвердження захоронення та смерті ОСОБА_3 підтверджується фотографіями з могили та показаннями свідків. Харківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції заявника повідомлено, що згідно обліку архіву Відділу актовий запис про смерть відносно ОСОБА_3 не значиться. Згідно листа Циркунівської сільської військової адміністрації внаслідок повномасштабного вторгнення рф на територію України 24 лютого 2022 року, територія Циркунівської територіальної громади з 24 лютого 2022 року по 7 травня 2022 року знаходилася в окупації. Після деокупації Циркунівська громада постійно потерпала від артилерійних обстрілів, обстрілів з мінометів, та пожеж, які виникали внаслідок таких обстрілів. В результаті окупації, обстрілів та пожеж, фактично всі документи та офісна техніка, які знаходилися у приміщеннях Циркунівської сільської ради, було знищено або викрадено, про що було подано заяву до правоохоронних органів. Тому у Циркунівській сільській військовій адміністрації відсутня інформація щодо реєстрації захоронення ОСОБА_3 . Також повідомлено, що на території Циркунівської громади відсутні кладовища, а лише наявні місця стихійного захоронення. З огляду на зазначені обставини у заявника виникла необхідність у зверненні до суду в порядку пункту 8 частини 1 статті 315 ЦПК України із заявою про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Метою встановлення зазначеного факту є реалізація права на спадщину після смерті ОСОБА_3 .
У частинах третій - четвертій статті 49 ЦК України передбачено, що державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Згідно зі статтею 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті здійснюється на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою.
Форма та порядок видачі документа про смерть, на підставі якого здійснюється державна реєстрація смерті, встановлені Інструкцією про порядок заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть, затвердженою наказом Міністерством охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545.
Відповідно до вказаної Інструкції лікарське свідоцтво про смерть видається лікарем медичного закладу, що лікував померлого, на підставі спостережень за хворим і запису в медичній документації, які відображали стан хворого до його смерті, або патологоанатомом на підставі вивчення медичної документації і результатів розтину.
Пунктом 1 розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного станув Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за № 719/4940, встановлено, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о) установленої форми; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о) установленої форми; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України встановлення фактів, що мають юридичне значення, здійснюється в порядку окремого провадження. Особливістю окремого провадження є те, що воно спрямоване на з`ясування необхідних фактів за відсутності правового спору.
ЦПК України передбачає чотири процедури, наслідком яких є ухвалення судового рішення, на підставі якого органи ДРАЦСу можуть видати свідоцтво про смерть: встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України); встановлення факту смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою внаслідок нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (пункт 9 частини першої статті 315 ЦПК України); встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України або на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан (стаття 317 ЦПК України); визнання фізичної особи померлою (статті 305-309 ЦПК України).
Пунктом 8 частини 1 статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.
Отже, встановлення факту смерті фізичної особи на підставі пункту 8 частини першої статті 315 ЦПК України можливе лише тоді, якщо суд на підставі незаперечних доказів ствердить, тобто доведе обставини, які вірогідно свідчать про смерть особи у точно визначений час, за яких настала смерть, і факт неможливості реєстрації органом державної влади факту смерті.
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17).
Зі змісту заяви ОСОБА_5 вбачається, що встановлення факту смерті її батька - ОСОБА_3 , померлого у 1993 році, необхідне для оформлення спадщини.
На підтвердження факту смерті ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , у с. Циркуни, Харківської області, Харківського району - 18 квітня 1993 року заявниця посилалась лише на показання свідків, які є членами сім`ї ОСОБА_3 , та фотографії з могили, з якої неможливо встановити особу померлого.
Інших належних і допустимих доказів, які достовірно свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин матеріали справи не містять.
Залишаючи без задоволення заяву про встановлення факту смерті, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про встановлення факту смерті, оскільки в матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази на підтвердження факту смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Циркуни Харківського району Харківської область.
Рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Розумовського Олександра Сергійовича залишити без задоволення. 
Рішення Харківського районного суду Харківської області від 25 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий:  О.В. Маміна

Судді:  Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова