ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2026 року	м. Львів	Справа № 260/3402/25 пров. № А/857/49778/25	

суддя в 1-й інстанції – Скраль Т.В.

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Кушнір В.О., 
суддів Гуляка В.В, Заверухи О.Б.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційні скарги Територіального управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області та Рахівського районного суду Закарпатської області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2025 року, ухвалене у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження в м.Ужгороді у справі за позовом ОСОБА_1 до Рахівського районного суду Закарпатської області, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області, третя особа: Державна судова адміністрація України про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, 

ВСТАНОВИВ: 
І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
1.1. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Рахівського районного суду Закарпатської області (далі – відповідач 1), Територіального управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області (далі – відповідач 2), третя особа: Державна судова адміністрація України, в якому просив визнати протиправною бездіяльність Рахівського районного суду Закарпатської області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 суми суддівської винагороди (середнього заробітку) за весь період вимушеного прогулу, починаючи з 01.06.2022 по 26.04.2024 та зобов`язати Рахівський районний суд Закарпатської області здійснити нарахування ОСОБА_1 суми суддівської винагороди (середнього заробітку) за час вимушеного прогулу в розмірі 1 464 407,20грн, що визначена без утримання податків й інших обов`язкових платежів; стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 суму суддівської винагороди (середнього заробітку) в розмірі 1 464 407,20 грн, що визначена без утримання податків й інших обов`язкових платежів, за весь період вимушеного прогулу: з 01.06.2022 по 26.04.2024 за рахунок бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів», розпорядником якої є Державна судова адміністрація України, структурним підрозділом якої є ТУ ДСА в Закарпатській області в порядку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012 №4901-VI та відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845.

1.2. КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2025 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 суддівської винагороди з 01 червня 2022 року по 26 квітня 2024 року як судді, що не здійснював правосуддя. Зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суддівську винагороду з 01 червня 2022 року по 26 квітня 2024 року як судді, що не здійснював правосуддя. В решті позовних вимог відмовлено.

1.3. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ТА УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ 
Не погоджуючись із вказаним рішенням Рахівський районний суд Закарпатської області та Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області, подали апеляційні скарги, які обґрунтовують тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм матеріального права, просять скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. Вважають, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначені чинним законодавством.
На обґрунтування своєї позиції Рахівський районний суд Закарпатської області та Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області вказують, що у даній справі фактично відсутній вимушений прогул ОСОБА_1 , оскільки період часу з 17.11.2021 по 31.05.2022 він не здійснював свої повноваження як суддя та не отримував суддівську винагороду законно, що також констатовано у Постанові та відмовлено у задоволенні позовних вимог у цій частині. А вже за період часу з 01.06.2022 по 25.04.2024, коли він також не здійснював повноваження судді, будучи поновленим у статусі, мова може йти не про оплату вимушеного прогулу, а про компенсацію за час затримки зарахування як судді до штату суду. За таких обставин, відповідачі вважають, що позивач пропустив тримісячний строк звернення до суду, тобто з часу видачі наказу про поновлення на роботі, а питання дотримання строку звернення до суду не було досліджено судом першої інстанції.

1.4.ПОЗИЦІЯ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу рішення суду першої інстанції вважає законним та просить залишити його без змін.

1.5. МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ ТА ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ 
Відповідно до статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подані скарги не підлягаєть задоволенню.

ІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
2.1 ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДАМИ
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно наказу голови Рахівського районного суду від 08.12.2021 року №381/02-04/21 «Про відрахування зі штату Рахівського районного суду Закарпатської області судді ОСОБА_1 » позивача відповідно до пункту 5 частини 6 статті 126 Конституції України, статей 124, 125 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», частини 1 статті 83 Кодексу законів про працю України відраховано зі штату суду з 17.11.2021 року у зв`язку з набранням законної сили вироком суду, яким ОСОБА_1 засуджено до позбавлення волі.
Постановою Верховного Суду у складі суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду від 01.06.2022 у справі №348/1674/19 вирок Вищого антикорупційного суду від 16 лютого 2021 року та ухвалу Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 17 листопада 2021 року щодо ОСОБА_1 скасовано, а кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_1 закрито на підставі п.10 ч.1 ст.284 КПК України.
06.06.2022 року ОСОБА_1 звернувся до голови Рахівського районного суду із заявою про зарахування його в штат суду на посаду судді, яку мотивував тим, що обставини, які зумовили припинення його повноважень на посаді судді, припинили своє існування внаслідок скасування обвинувального вироку та додав копію постанови Верховного Суду від 01.06.2022 у справі №348/1674/19.
Рахівський районний суд листом від 28.06.2022 року №02-12/61/2022 відмовив у задоволенні вказаної заяви. У відповіді вказано, що Рахівський районний суд не заперечує проти поновлення на посаді судді, але відсутній механізм вирішення такого питання, тому запропоновано позивачу звернутися до суду.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2024 року у справі №260/5387/23 визнано протиправною відмову голови Рахівського районного суду Закарпатської області у зарахуванні ОСОБА_1 як судді до штату Рахівського районного суду Закарпатської області. Зобов`язано голову Рахівського районного суду Закарпатської області зарахувати ОСОБА_1 як суддю до штату Рахівського районного суду Закарпатської області з 01 червня 2022 року.
Наказом Рахівського районного суду Закарпатської області від 26 квітня 2024 року №95/03-03/24 «Про зарахування до штату Рахівського районного суду Закарпатської області судді Тулика І.І.» зараховано ОСОБА_1 як суддю до штату Рахівського районного суду Закарпатської області з 01 червня 2022 року.
Наказом Рахівського районного суду Закарпатської області від 04 квітня 2025 року №59/03-03/25 «Про відрахування зі штату Рахівського районного суду Закарпатської області» відраховано зі штату Рахівського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 з посади судді, у зв`язку зі звільнення на підставі пункту 3 частини 6 статті 126 Конституції України з 04 квітня 2025 року.
Отже, позивач вважаючи бездіяльність відповідачів щодо ненарахування та невиплати йому середнього заробітку за весь період вимушеного прогулу, звернувся до суду.

2.2. ДОВОДИ ТА МОТИВИ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА 
Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянтів, що викладені у апеляційних скаргах, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Згідно зі статтею 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Носіями судової влади в Україні є професійні судді.
Суддя - це посадова особа, що має статус, визначений чинним законодавством. Призначення чи обрання на посаду, звільнення та організація суддівської кар`єри (професійної діяльності) здійснюється в порядку спеціальних процедур, визначених спеціальним законодавством.
Правовий статус судді та гарантії здійснення професійної діяльності регулюється винятково Конституцією України та Законом України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VIII (далі – Закон №1402-VIII ).
Статтею 126 Конституції України встановлено, що незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України. Суддя обіймає посаду безстроково.
Згідно з пунктом 1 частини 5 статті 48 Закону №1402-VIII незалежність судді забезпечується, зокрема, особливим порядком його призначення, притягнення до відповідальності, звільнення та припинення повноважень.
Відповідно до статті 119 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» повноваження судді припиняються виключно з підстав, визначених частиною 7 статті 126 Конституції України.
Однією із підстав апеляційних скарг відповідачі вказують, що у даному спорі відсутній вимушений прогул. З такою позицією суд апеляційної інстанції не погоджується з наступних підстав.
Варто відзначити, що нездійснення ОСОБА_1 безпосередньо своїх повноважень як судді знаходилось поза волею позивача, адже ґрунтувалось на основі протиправної бездіяльності відповідача.
У практиці вирішення спорів щодо звільнення з публічної служби час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати, тобто виконувати трудову функцію, прийнято називати вимушеним прогулом.
З урахуванням встановлених судовими рішеннями обставин протиправності відмови голови Рахівського районного суду Закарпатської області зарахувати ОСОБА_1 до штату суду та, як наслідок, її скасування, очевидним є те, що ОСОБА_1 був позбавлений можливості здійснювати правосуддя через обставини, які не залежали від нього особисто.
З огляду на зазначені обставини у їхній сукупності, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 є таким, який знаходився у вимушеному прогулі.
Суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки за загальним правилом, коли нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини, застосуванню підлягають положення загального законодавства, зокрема норми трудового законодавства.
У цьому випадку у позивача, якого протиправно не зараховували до штату суду, виникає право на отримання середнього заробітку (суддівської винагороди) за час вимушеного прогулу, що є підставою для застосування до цих правовідносин частини 2 статті 235 КЗпП України.
На переконання суду, це відповідатиме засадам справедливості, добросовісності, розумності, сприятиме дотриманню балансу прав і законних інтересів незаконно звільнених суддів, які були позбавлені можливості працювати та отримувати гарантовану на конституційному рівні винагороду за виконану роботу та стимулює несумлінних роботодавців, які порушили таке конституційне право працівників, у подальшому дотримуватися норм чинного законодавства.
Згідно частини 2 статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. 
Відповідно до частини 1 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
Згідно з частиною 2 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.
Частиною 3 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Відповідно до частини 10 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу.
Верховний Суд у постанові від 13 травня 2022 року у справі №160/170/20 виклав правову позицію, згідно якої суддя, який фактично не здійснює правосуддя, не має права на надбавку за вислугу років, навіть попри те, що не від його волі залежать підстави нездійснення своїх повноважень.
Верховний Суд у постанові від 11 червня 2024 року по справі №380/2696/21 виклав правову позицію також в аспекті включення до сум обрахунку надбавок за перебування на адміністративній посаді, за науковий ступінь та за доступ до державної таємниці. Крім того, Верховний Суд у вказаній справі зазначив про те, що посадовий оклад судді складається з базового розміру посадового окладу судді визначеного частиною 3 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та застосованого до нього відповідного регіонального коефіцієнту, водночас застосування зазначеного регіонального коефіцієнта до посадового окладу безпосередньо пов`язується законодавцем із розташуванням суду, в якому суддя здійснює судочинство (тобто від кількості населення відповідного населеного пункту), а також із фактом здійснення суддею правосуддя у відповідному суді.
Отже, застосування регіонального коефіцієнту до посадового окладу судді, який не здійснює правосуддя, не передбачено Законом України «Про судоустрій і статус суддів».
Верховний Суд у вищезазначеній постанові не погодився з висновком суду першої інстанції щодо обрахунку належної до виплати суддівської винагороди із застосуванням положень Постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 зазначивши, що до спірних правовідносин застосовується підхід, згідно якого суддя безперервно (безстроково) перебуває у трудових правовідносинах із Державою з огляду на специфічну правову природу його статусу, порядку обрання тощо. Скасування правової підстави для звільнення судді автоматично відновлює його статус. Тому, належний спосіб захисту порушеного права такого судді буде полягати не у виплаті середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а у виплаті суддівської винагороди, за час нездійснення ним повноважень судді.
Частиною 4 статті 148 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління Державної судової адміністрації України.
За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про зобов`язання Територіального управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суддівську винагороду з 01 червня 2022 року по 26 квітня 2024 року як судді, що не здійснював правосуддя.
Колегія суддів також вважає безпідставними твердження апелянтів, що оскільки за період часу з 01.06.2022 по 25.04.2024 коли ОСОБА_1 не здійснював повноваження судді, будучи поновленим у статусі, мова може йти не про оплату вимушеного прогулу, а про компенсацію за час затримки зарахування до штату суду, як судді.
Так, відповідно до ст.236 КЗпП України у разі затримки роботодавцем виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.
У даних правовідносинах, які склалися між учасниками справи відсутня затримка виконання роботодавцем рішення про поновлення на роботі позивача, адже рішення Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2024 року в адміністративній справі №260/5387/23, яким зобов`язано голову Рахівського районного суду Закарпатської області зарахувати ОСОБА_1 до штату Рахівського районного суду Закарпатської області з 1 червня 2022 року, виконано відповідачем – без значної затримки.

Щодо пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу колегія суддів зазначає наступне.
Так, предметом спору ОСОБА_1 є виплата йому суддівської винагороди (середнього заробітку) за час вимушеного прогулу, який відбувся у зв`язку з неправомірною відмовою у зарахуванні його до штату суду.
Принциповою відмінністю виплати періодичної щомісячної суддівської винагороди (заробітної плати) від виплати суддівської винагороди (середнього заробітку) за час вимушеного прогулу є те, що щомісячна заробітна плата виплачується судді у строки, чітко визначені чинним законодавством, а строк для виплати суддівської винагороди (середнього заробітку) за час вимушеного прогулу – чинним законодавством не передбачений.
Згідно із ч.2 ст.233 Кодексу законів про працю України із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).
Статтею 116 Кодексу законів про працю України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.
В Постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 21 лютого 2019 року у справі №225/4384/іб-ц зазначено, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать.
Як зазначено в наказі Рахівського районного суду Закарпатської області від 04.04.2025, ОСОБА_1 виплачено лише компенсацію за невикористану додаткову відпустку за 2024 рік тривалістю 15 календарних днів. 
З довідки про доходи від 14.04.2025, виданої Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Закарпатській області також вбачається, що за період з червня 2022 року по квітень 2024 року ОСОБА_1 не нараховувалася заробітна плата (суддівська винагорода) за час вимушеного прогулу.
Таким чином, саме 04.04.2025 - день відрахування позивача зі штату суду та отримання відповідного розрахунку при звільненні є днем з якого слід обраховувати тримісячний строк звернення до суду з даним позовом, оскільки саме в цей день роботодавець мав здійснити з позивачем повний розрахунок та виплатити всі передбачені йому чинним законодавством суми, в тому числі суддівську винагороду (середній заробіток) за час вимушеного прогулу.

До вказаної дати позивач не міг знати про порушення його прав, оскільки, по-перше, середній заробіток (суддівська винагорода) за час вимушеного прогулу не є періодичною щомісячною винагородою, яка виплачується судді у строки, чітко визначені чинним законодавством. Зокрема, строк для виплати такої винагороди (середнього заробітку) за час вимушеного прогулу, на відміну від щомісячної заробітної плати (грошової винагороди) чинним законодавством не визначений. 

2.3. ВИСНОВКИ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Згідно із статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Враховуючи зазначені вище встановлені обставини справи, норми законодавства, які регулюють спірні правовідносини та правові висновки Верховного Суду, колегія суддів дійшла висновку, що правильним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, який ухвалив судове рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційних скаргах доводи не спростовують викладених у судовому рішенні цього суду висновків, тому апеляційні скарги задоволенню не підлягає.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не стягуються.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Територіального управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області та Рахівського районного суду Закарпатської області залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2025 року у справі №260/3402/25 – без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	В. О. Кушнір 	
судді	 	В. В. Гуляк 	
 	 	О. Б. Заверуха