154/5144/25 
2/154/468/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2026 Володимирський міський суд Волинської області під головуванням судді Пустовойт Т.В., при секретарі судового засідання Мазій І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Володимирі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в :
22 грудня 2025 до Володимирського міського суду Волинської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (далі ТОВ «Бізнес Позика») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12 січня 2024 між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 було укладено договір № 484739-КС-002 про надання кредиту в електронній формі, шляхом обміну електронними повідомленнями та підписаний відповідачем одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному Законом України «Про електронну комерцію».
За умовами кредитного договору відповідачу надано кредит у сумі 7000 грн строком на 16 тижнів, з кінцевою датою повернення кредиту 03 травня 2024 року.
Позивач посилається на те, що свої зобов`язання за договором виконав належним чином, кредитні кошти були перераховані на банківську картку, зазначену відповідачем під час оформлення кредиту в інформаційно-телекомунікаційній системі позивача.
Відповідач належним чином свої зобов`язання не виконав, допустив прострочення повернення кредиту та сплати процентів, у зв`язку з чим станом на дату формування розрахунку утворилася заборгованість у загальному розмірі 16732,33 грн, яка складається з: 6650,81 грн — заборгованість за тілом кредиту; 10081,52 грн — заборгованість за процентами; 0 грн — заборгованість за комісією; 0 грн — заборгованість за штрафами.
Також позивач просить стягнути з відповідача понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн.
Ухвалою судді від 05 січня 2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому сторона відповідача проти задоволення позову заперечила, посилаючись на те, що відповідач оспорює належність і допустимість доказів укладення кредитного договору в електронній формі, факт належного підписання договору саме відповідачем, факт отримання кредитних коштів, належність банківської картки відповідачу, правильність розрахунку заборгованості, правомірність нарахування процентів та застосування умов договору щодо комісії.
Позивач подав відповідь на відзив та додаткові пояснення, у яких зазначив, що кредитний договір був укладений у передбаченому законом порядку; відповідач пройшов реєстрацію в особистому кабінеті, зазначив свої персональні дані, номер телефону, адресу електронної пошти та банківську картку для отримання кредиту; підписання договору відбулося із застосуванням одноразового ідентифікатора; кредитні кошти були перераховані відповідачу; відповідач здійснював платежі за договором, що підтверджує факт існування між сторонами кредитних правовідносин та отримання відповідачем кредиту.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.
Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності.
З урахуванням неявки в судове засідання всіх учасників справи та подання ними заяв про розгляд справи за їх відсутності, суд розглядає справу за наявними письмовими матеріалами.
Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до таких висновків.
Щодо укладення кредитного договору в електронній формі.
Судом встановлено, що 12 січня 2024 між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 був сформований та підписаний договір № 484739-КС-002 про надання кредиту в електронній формі.
Із матеріалів справи вбачається, що відповідач під час оформлення кредиту в інформаційно-телекомунікаційній системі зазначив свої анкетні дані, зокрема прізвище, ім`я, по батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків, дату народження, номер телефону, електронну адресу та реквізити банківської картки для перерахування кредитних коштів.
Крім того, в матеріалах справи наявні пропозиція (оферта) укласти договір, акцепт оферти, паспорт споживчого кредиту, кредитний договір, візуальна форма послідовності дій клієнта в інформаційно-телекомунікаційній системі позивача, а також докази направлення договору та правил на електронну адресу відповідача.
Відповідно до статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір — це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно з частиною третьою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти однією стороною та її прийняття другою стороною.
Частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття може бути надана шляхом надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію, заповнення формуляра заяви про прийняття такої пропозиції в електронній формі або вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, у якій розміщено таку пропозицію.
Відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» електронний правочин може бути підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором, якщо це передбачено законом або домовленістю сторін.
За змістом частини дванадцятої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями та підписаний у порядку, визначеному цим Законом, за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19, у яких зазначено, що договір, укладений в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора, є таким, що укладений у письмовій формі, якщо матеріали справи підтверджують послідовність дій позичальника щодо укладення такого договору.
Суд бере до уваги, що надана позивачем візуальна форма послідовності дій клієнта містить хронологічний опис дій, вчинених під час укладення договору, зокрема вхід в особистий кабінет, формування паспорта споживчого кредиту, направлення одноразового ідентифікатора, підписання паспорта споживчого кредиту, формування оферти, акцепт оферти та підписання кредитного договору.
Сторона відповідача не надала суду належних і допустимих доказів того, що номер телефону, електронна адреса або банківська картка, зазначені під час оформлення кредиту, не використовувалися відповідачем або були використані третіми особами без його волі.
Саме по собі заперечення відповідача проти укладення договору за наявності анкети клієнта, оферти, акцепту, договору, візуальної послідовності дій та факту подальших платежів за договором не спростовує висновку про виникнення між сторонами кредитних правовідносин.
Суд також враховує положення статті 204 ЦК України, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Кредитний договір № 484739-КС-002 від 12 січня 2024 року в установленому законом порядку недійсним не визнавався, доказів його нікчемності в цілому суду не подано.
За таких обставин суд вважає доведеним факт укладення між сторонами кредитного договору в електронній формі.
Щодо отримання відповідачем кредитних коштів
Відповідно до умов договору позивач зобов`язувався надати відповідачу кредит у розмірі 7000 грн.
Із анкети клієнта вбачається, що відповідач зазначив банківську картку № НОМЕР_1 для перерахування кредитних коштів.
Матеріали справи містять докази, надані позивачем на підтвердження перерахування коштів на зазначену картку.
Крім того, із розрахунку заборгованості та квитанцій про оплату вбачається, що відповідач після укладення договору№ 484739-КС-002 здійснював платежі на виконання кредитного договору, зокрема 24 січня 2024 року та 08 лютого 2024 року, що свідчить про визнання відповідачем існування кредитного зобов`язання.
Верховний Суд у своїй практиці неодноразово звертав увагу на те, що часткове виконання боржником зобов`язання може враховуватися судом як одна з обставин, що підтверджує існування договірних правовідносин між сторонами, за умови оцінки такої поведінки разом з іншими доказами у справі.
Суд оцінює факт здійснення відповідачем платежів не ізольовано, а в сукупності з іншими доказами: анкетою клієнта, договором, акцептом, розрахунком заборгованості, доказами направлення договору на електронну адресу та відомостями про послідовність дій клієнта в інформаційно-телекомунікаційній системі.
За таких обставин доводи відповідача про недоведеність отримання кредитних коштів суд вважає необґрунтованими.
Щодо змісту кредитного зобов`язання
Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін та погоджені ними, а також умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За статтями 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином та у встановлений строк.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
З умов договору № 484739-КС-002 від 12 січня 2024 вбачається, що відповідачу надано кредит у сумі 7000 грн строком на 16 тижнів, кінцева дата повернення кредиту — 03 травня 2024 року.
Пунктом 2.4 Договору сторони погодили дві процентні ставки за користування кредитом: знижену процентну ставку у розмірі 1,16272505 % на день та стандартну процентну ставку у розмірі 2 % на день. 
Відповідно до пункту 3.2.1 договору знижена процентна ставка застосовується за умови належного виконання позичальником погодженого графіка платежів або у разі дострокового повернення кредиту. 
Разом із тим пунктом 3.2.2 договору сторони погодили, що у разі неповернення кредиту відповідно до графіка платежів та виникнення прострочення понад сім календарних днів умови про нарахування процентів за зниженою процентною ставкою втрачають чинність, а до правовідносин сторін застосовуються правила нарахування процентів за стандартною процентною ставкою 2 % на день. При цьому нарахування процентів за стандартною процентною ставкою починається з восьмого календарного дня від дня простроченого платежу та здійснюється до закінчення строку дії договору. 
Отже, застосування позивачем після виникнення прострочення процентної ставки 2 % на день не є односторонньою зміною умов кредитування, а прямо випливає з погоджених сторонами умов договору. Крім того, пунктом 3.2.5 договору сторони окремо передбачили, що скасування умови про нарахування процентів за зниженою процентною ставкою та початок нарахування процентів за стандартною процентною ставкою не є зміною істотних умов договору. 
Оскільки матеріалами справи підтверджено порушення відповідачем погодженого графіка платежів, а доказів неправильності проведеного позивачем розрахунку або власного контррозрахунку відповідачем не надано, суд доходить висновку, що нарахування процентів за стандартною процентною ставкою здійснено відповідно до умов договору та вимог статей 526, 627, 628, 629, 1048, 1054 ЦК України.
Суд звертає увагу, що наявність високої процентної ставки сама по собі не є підставою для звільнення позичальника від виконання грошового зобов`язання, якщо така умова була доведена до відома споживача до укладення договору, відображена в паспорті споживчого кредиту та договорі, а відповідач не заявляв самостійних вимог про визнання договору або окремих його умов недійсними.
Щодо нарахування процентів.
Відповідач заперечує проти розрахунку позивача, посилаючись, зокрема, на неправомірність нарахування процентів та невідповідність розрахунку вимогам законодавства про споживче кредитування.
Із розрахунку поданого позивачем вбачається, що 12 січня 2024 відповідачу було надано кредит у сумі 7000 грн.
24 січня 2024 року відповідач здійснив платіж у сумі 1840 грн, а 08 лютого 2024 року — платіж у сумі 1809 грн 76 коп.
Після зазначених платежів залишок заборгованості за тілом кредиту становив 6650 грн 81 коп.
Станом на 03 травня 2024 року загальна заборгованість за договором склала 16732 грн 33 коп., з яких 6650 грн 81 коп. — заборгованість за кредитом, 10081 грн 52 коп. — заборгованість за процентами.
Судом встановлено, що після 03 травня 2024 року позивач не здійснював подальшого нарахування договірних процентів. У розрахунку після 03 травня 2024 року розмір заборгованості залишається незмінним.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, сформулювала правовий висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування або після пред`явлення вимоги відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України.
Аналогічний підхід викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16, провадження № 12-16гс22, додатково роз`яснено, що після спливу строку кредитування проценти за користування кредитом як плата за правомірне користування коштами не нараховуються, а права кредитора у разі прострочення виконання грошового зобов`язання захищаються способами, передбаченими статтею 625 ЦК України, якщо такі вимоги заявлені.
Позивач нарахував проценти саме в межах погодженого сторонами строку кредитування — з 12 січня 2024 року по 03 травня 2024 року.
Доказів протилежного матеріали справи не містять.
Щодо переходу зі зниженої процентної ставки на стандартну процентну ставку суд зазначає таке.
У договорі та паспорті споживчого кредиту прямо зазначено дві процентні ставки: знижену процентну ставку та стандартну процентну ставку.
Відповідач, підписавши договір одноразовим ідентифікатором, підтвердив ознайомлення з умовами кредитування, у тому числі з умовами застосування процентної ставки.
Відповідач допустив порушення графіку виконання зобов`язань за кредитним договором та саме після такого порушення позивач здійснював подальше нарахування процентів за стандартною ставкою, що відповідає умовам договору.
Відповідач не надав суду власного контррозрахунку процентів, не зазначив конкретних дат, сум або арифметичних помилок у розрахунку позивача, не довів, що позивач застосував процентну ставку всупереч умовам договору.
Загальне заперечення проти розміру процентів без наведення конкретного альтернативного розрахунку не може бути достатньою підставою для відмови у стягненні заборгованості за процентами.
Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
За статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Позивач на підтвердження своїх вимог подав ряд доказів, які у своїй сукупності підтверджують факт укладення кредитного договору, отримання відповідачем кредитних коштів, часткове виконання договору та наявність непогашеної заборгованості.
Натомість відповідач, заперечуючи проти позову, не подав належних доказів повного погашення кредиту, не надав альтернативного розрахунку заборгованості, не довів факту неотримання кредитних коштів або використання його персональних даних третіми особами без його волі.
Відповідач також не звертався із зустрічним позовом про визнання кредитного договору або його окремих умов недійсними.
Суд оцінює доводи відповідача як такі, що зводяться переважно до незгоди із позовом та розрахунком заборгованості, однак не підтверджені належними і допустимими доказами.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Оцінивши всі надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Бізнес Позика» є доведеними та підлягають задоволенню.
Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2422 грн 40 коп.
Керуючись статтями 12, 13, 76-81, 89, 141, 247, 259, 263-265, 274, 279 ЦПК України, статтями 204, 509, 526, 530, 610, 612, 625, 626-629, 1048, 1049, 1054 ЦК України, Законом України «Про електронну комерцію», Законом України «Про споживче кредитування», суд
у х в а л и в :
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика», (кодЄДРПОУ 41084239, місцезнаходження: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 26, офіс 411), заборгованість за Договором № 484739-КС-002 про надання кредиту від 12 січня 2024 року у розмірі 16732 (шістнадцять тисяч сімсот тридцять дві) гривні 33 копійки, яка складається з: 6650 (шість тисяч шістсот п`ятдесят),81 грн — заборгованість за тілом кредиту;10081 (десять тисяч вісімдесят одна),52 грн — заборгованість за процентами.
Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика», (код ЄДРПОУ 41084239), судовий збір у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві),40 грн.
Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі якщо рішення суду не було вручено учаснику справи у день його проголошення або складення, такий учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу подано протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Тетяна Пустовойт