КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2026 року

справа № 362/4904/25

провадження № 33/824/2444/2026

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Музичко С.Г., розглянувши справу за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 - Стрижака Сергія Васильовича на постанову Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 березня 2026 року, у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,- 

В С Т А Н О В И В :

Постановою Васильківського міськрайонного с суду Київської області від 26 березня 2026 року визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 грн з позбавленням права керування транспортним засобом на 1 рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 665 грн 60 коп.
Не погоджуючись із постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області захисник ОСОБА_1 - Стрижак Сергій Васильович подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову скасувати та закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складу та події адміністративного правопорушення. 
В обґрунтуванні вимог посилається на те, що зміст письмового направлення на проходження огляду на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я, складений патрульним з грубим порушенням вимог Інструкції, а саме самим патрульним невірно зазначено назву закладу охорони здоров`я. Крім того відповідно до листа Департаменту охорони здоров`я Київської області військової адміністрації, такий заклад охорони здоров`я - не є найближчим від місця зупинки скаржника.
На думку сторони захисту, із матеріалів справи про адміністративне правопорушення не вбачається, що водій ОСОБА_1 під час руху допустив будь-які правопорушення правил дорожнього руху, за які слід було зупинити навіть якщо б він і керував транспортним засобом, у зв`язку з чим, всі наступні вимоги працівників поліції водій не був зобов`язаний виконувати, а всі складені процесуальні документи відносно нього не можуть бути належними та допустимим доказами його вини у вчиненні ним адміністративного правопорушення. 
Суд першої інстанції не повно дослідив наявний в матеріалах справи відеозапис, на якому зафіксовано розмову скаржника та патрульного, зі змісту якої вбачається безпідставність кваліфікації його дій за ст. 130 КУпАП, адже фактично скаржник не відмовлявся від виконання вимог поліції, не відмовлявся від проходження огляду у закладі охорони здоров`я, що свідчить про недоведеність у його діях складу правопорушення. 
В судове засідання з`явився захисник ОСОБА_1 - Стрижак С.В. який підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, провадження по справі закрити. 
Окрім того в судове засідання з`явився поліцейський Семигайло Б.В. та повідомив, що 23.06.2025 у складі екіпажу здійснював патрулювання і було зупинено автомобіль під керуванням водія ОСОБА_1 , який перебував у розшуку державної виконавчої служби, і під час спілкування з водієм виявлено у нього ознаки наркотичного сп`яніння, запропоновано пройти огляд у найближчому медичному закладі - у лікарні у м. Біла Церква, оскільки саме цей заклад проводить огляди у нічний час (інші лікарні не проводять).
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 370916 від 23.06.2025 року, зазначено, що 23.06.2025 о 22.11 год. в Київській області на автодорозі Київ - Одеса 68км водій ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 2105 д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: поведінка, що не відповідає обстановці, зіниці очей, що не реагують на світло, неприродна блідість, але від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в порушення вимог п. 2.5 ПДР. 
Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, тягне за собою адміністративну відповідальність.
Відповідно до п. 2.5 ПДР водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. 
Згідно з положеннями ст. ст.245,252,280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
При цьому положеннями статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно вимог ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до вимог ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Апеляційний суд вважає, що наведених вимог закону районним судом дотримано у повному обсязі.
Як убачається з оскаржуваної постанови районний суд в повному обсязі виконав вимоги ст.280 КУпАП, всебічно дослідив матеріали справи та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, при обставинах викладених в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 370916 від 23.06.2025 року пославшись у своїй постанові на досліджені під час судового розгляду належні та допустимі докази, зокрема на:
- протокол про адміністративне правопорушення від 23.06.2025, який складено відповідно до вимог КУпАП, в якому викладено фактичні обставини скоєного правопорушення, порушені норми закону, кваліфікацію дій особи, який підписано водієм без зауважень та заперечень;
- акт огляду на стан наркотичного сп`яніння, в якому зафіксовано ознаки наркотичного сп`яніння, виявлені у водія, з якого вбачається, що водій відмовився від проходження огляду, який підписано водієм з позначкою «З результатами згоден»;
- направлення водія на огляд до медичного закладу - БМЛ №4 м. Біла Церква, який не проводився через відмову водія, з яким водій ознайомився і підписав без зауважень та заперечень;
- акт відсторонення водія від керуванням транспортним засобом (розписка - зобов`язання водія);
- рапорт працівників поліції щодо обставин несення служби 23.06.2025;
- відеозапис, що міститься на диску як додатку до протоколу, з якого вбачається вся процедура розгляду справи стосовно водія, суть якого відповідає іншим матеріалам справи.
Вказані докази були перевірені та досліджені під час апеляційного перегляду справи.
Таким чином, висновки суду першої інстанції, викладені у постанові є обґрунтованими, належним чином вмотивованими, повністю відповідають фактичним обставинам справи, а суддя прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Твердження захисту про те, що на відеозаписі, зафіксовано розмову скаржника та патрульного, зі змісту якої вбачається безпідставність звинувачень патрульним поліції ОСОБА_1 , на відеозаписі не зафіксовано жодної погрози, тиску або інших незаконних дій з боку працівників поліції в бік водія, водій був вільний у висловлюванні своєї позиції, ніхто не примушував давати або не давати пояснення, проходити або не проходити огляд, таким чином це була усвідомлена добровільна позиція водія відмовитися від проходження огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння.
Апеляційний суд, зауважує, що досліджені відеозаписи фіксують реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, мають достатньо високу інформативність, позбавлені упередження і суб`єктивного ставлення, має безсторонній характер, що вимагає від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі. Оглянутий відеозапис дає можливість встановити його узгодженість з іншими даними, що містяться в протоколі, а тому апеляційний суд приймає його як доказ у справі.
Апеляційний суд не приймає доводи апеляційної скарги, що матеріали справи не вбачається, що ОСОБА_1 під час руху допустив будь-які правопорушення правил дорожнього руху, оскільки на відеозаписі зафіксовано, що працівники поліції повідомили водію про причину зупинки, яку в послідуючому перевірили під час розгляду справи.
Також, апеляційний суд, щодо доводів захисту про незаконність зупинки транспортного засобу, зауважує, що предметом розгляду у цій справі є оцінка дій працівників поліції при проведенні огляду на стан наркотичного сп`яніння водія. Законність підстави зупинки транспортного засобу не охоплюється диспозицією ст. 130 КУпАП і дії поліції щодо законності таких підстав можуть бути оскаржені в окремому порядку, зокрема, в адміністративному.
Окрім цього, з огляду на правовий аналіз норм Правил дорожнього руху незгода водія із причинами зупинки або ненадання працівниками поліції доказів вчинення правопорушення, не позбавляє водія обов`язку на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння.
Безпідставними апеляційний суд визнає твердження про відсутність підстав огляду на стан сп`яніння.
Відповідно до п. 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі за змістом - Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Відповідно до п. 12 розділу ІІ Інструкції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в п. 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
Як вбачається з відеозапису, ОСОБА_1 було неодноразово оголошено ознаки сп`яніння, а саме поведінка, що не відповідає обстановці, зіниці очей, що не реагують на світло, неприродна блідість, і не одноразово запропоновано пройти огляд в медичному закладі.
Крім того, матеріали провадження не містять жодних відомостей щодо неправомірних дій працівників поліції та складанні протоколу про адміністративне правопорушення, щодо оскарження цих дій, як і не містять результатів такого оскарження.
Загалом доводи наведені стороною захисту, в апеляційній скарзі носять загальний характер та є суб`єктивними, зводяться до довільної та суперечливої інтерпретації дійсних обставин справи та відповідних норм чинного законодавства і не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційний суд приходить висновку, що немає необхідності наводити спростування на кожен аргумент апелянта, викладений ним у поданій апеляційній скарзі.
При цьому апеляційний суд керується висновком ЄСПЛ, зроблений ним у справі «Серекін та інші проти України» від 10.02.2010 року, де в п. 51 Суд вказав, що хоча пункт 1 статті Конвенції (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, однак його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.
На переконання суду доводи апеляційної скарги спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення та є способом його самозахисту.
Істотних порушень вимог закону, які б ставили під сумнів висновки судді першої інстанції та були безумовною підставою для скасування судового рішення не встановлено.
Судом першої інстанції були встановлені дійсні обставини справи, дана належна оцінка особі ОСОБА_1 , правильно застосовані норми матеріального права, не допущено порушення норм процесуального права та зроблено обґрунтований висновок про доведеність його вини у порушенні вимог п. 2.5 ПДР України та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що узгоджуються із стандартом доказування поза розумним сумнівом (рішення від 18 січня 1978 року у справі Ірландія проти Сполученого Королівства (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів.
Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції є законною, вмотивованою, підстав для її скасування апеляційним судом не встановлено, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - Стрижака Сергія Васильовича залишити без задоволення.
Постанову Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 березня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя