Справа № 344/17458/24 
Провадження № 22-ц/4808/501/26 
Головуючий у 1 інстанції ОЛІЙНИК М. Ю. 
Суддя-доповідач Бойчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 травня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
судді-доповідача Бойчука І.В.,
суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О., 
секретаря  Панасюк В.О.,
з участю   позивачів та представника відповідача,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2  до ПАТ «Прикарпаттяобленерго» про визнання неправомірною відмову у відновленні припиненого електропостачання та зобов`язання відновити електропостачання, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Тисменицького районного суду від 20 березня 2025 року під головуванням судді Олійника М.Ю.в м. Івано-Франківськ,
в с т а н о в и в:
У вересні 2024 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернутися до суду з позовом до ПАТ «Прикарпаттяобленерго» про визнання неправомірною відмову у відновленні злочинно припиненого електропостачання та зобов`язання відновити електропостачання та зобов`язання відповідача відновити електропостачання до будинку ОСОБА_1 через прилад обліку електроенергії №-ний «Меридіан» №0438385, встановленого від 2005 року за адресою АДРЕСА_1 .
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30.12.2010 ОСОБА_1 було відмовлено у філії «Ощадбанку» у прийнятті оплати за використану електроенергії за особовим рахунком № НОМЕР_1 . 
Для вирішення непорозуміння ОСОБА_1 неодноразово в усній та письмовій формі звертався до ПАТ «Прикарпаттяобленерго», однак жодної відповіді не отримав. 
На початку 2012 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Прикарпаттяобленерго» в особі відокремленого підрозділу Лисецького РЕМ про визнання незаконною зміну номеру особового рахунку оплати за електропостачання, зобов`язання прийняти оплату за електропостачання за особовим рахунком № НОМЕР_1 та стягнення матеріальної і моральної шкоди. 
Постачання електроенергії за адресою: АДРЕСА_1 було припинено 02.04.2012. 
Рішенням Тисменицького районного суду від 11.05.2012 в задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено. Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23.02.2015 з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Прикарпаттяобленерго» в особі відокремленого підрозділу Лисецького РЕМ стягнуто заборгованість за спожиту електроенергію в розмірі 625,44 грн. Вважаючи неправомірними дії ПАТ «Прикарпаттяобленерго» щодо відключення домоволодіння позивачів від електропостачання, вони по даний час неодноразово зверталися до відповідача із заявами про його відновлення, але електропостачання не відновлено. Вважають, що слід визнати неправомірною відмову відповідача у відновленні злочинно припиненого електропостачання до їх будинку та зобов`язати відповідача відновити електропостачання, тому просили суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Рішенням Тисменицького районного суду від 20 березня 2025 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2  до ПАТ «Прикарпаттяобленерго» про визнання неправомірною відмову у відновленні припиненого електропостачання та зобов`язання відновити електропостачання.
Не погоджуючись з рішення суду першої інстанції, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу.
Вказали, що незаконність рішення полягає у тому, що суд першої інстанцій порушив правила територіальної юрисдикції. Розгляд справи Тисменицьким районним судом Івано-Франківської області не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, оскільки село Підпечери станом на сьогодні входить до складу Івано-Франківської міської об`єднаної територіальної громади.
Судом неповно встановлено обставин, які мають значення для справи, що виражається у відмові суду в задоволенні клопотань про витребування доказів та виклику свідків.
Зазначили, що суд відмовив у прийнятті доказів, в тому числі надані підтвердження про численні звернень до правоохоронних органів, розгляду скарг слідчими суддями в рамках кримінальних проваджень, а також відеозаписи та звукозапис. 
Вказали, що неправильність встановлення обставин, які мають значення для справи проявляється у тому, що припинення постачання електроенергії та заміна приладу обліку електричної енергії не були предметом судового розгляду за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Прикарпаттяобленерго» у справі №0915/596/12. 
Рішення Тисменицького районного суду у справі №0915/596/12 від 11.05.2012 та рішення Івано-Франківського міського суду у справі №344/13473/24-ц від 23.02.2015 ухвалені на підставі фальшивих письмових доказів долучених до справ ПАТ «Прикарпаттяобленерго».
Зазначили, що завідомо неправдиві офіційні документи долученні до справи №0915/596/12 і справи №344/13473/24 ПАТ «Прикарпаттяобленерго» та є доказовою базою у кримінальному провадженні. 
Апелянти переконані, що наслідком об`єктивного розгляду кримінальних проваджень стане перегляд рішення Тисменицького районного суду у справі №0915/596/12 від 11.05.2012 та рішення Івано-Франківського міського суду у справі №344/13473/24 від 23.02.2015, які ґрунтуються на фальшивих письмових доказах та попередній злочинній змові службових осіб AT «Прикарпаттяобленерго», а не на фактичних обставинах справ, де не були взяті до уваги докази позивачів.
Апелянти зазначають, що на теперішній час не існує жодного судового рішення яке дозволило б припинити електропостачання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . 
ПАТ «Прикарпаттяобленерго» 02.04.2012 будучи ознайомленим з їхніми позовними вимогами та присутнім на судовому розгляді справи не захотіло вирішувати наявний спір в судовому порядку чим грубо порушуючи п. 22 типового договору «Про користування електричною енергією» та п. 53 Правил користування електричною енергією для населення, 
Саме самовільне припинення електропостачання до їхнього житла без дозволу суду мають склад злочину. Жодним чином не вплинули на дії ПАТ «Прикарпаттяобленерго» скарги про зловживання монопольним становищем прокурору Івано-Франківської області та аналогічна скарга до голови правління ПАТ «Прикарпаттяобленерго».
В повідомленні про відключення ПАТ «Прикарпаттяобленерго» вказує вже другий фальшивий номер особового рахунку оплати за електроенергію і не вказує номера приладу обліку електроенергії.
Просили рішення скасувати, справу направити для продовження розгляду за встановленою підсудністю до суду першої інстанції.
Крім того, просили постановити окрему ухвалу, якою зобов`язати ПАТ «Прикарпаттяобленерго» відновити постачання електроенергії ОСОБА_1 через прилад обліку електроенергії трифазний електронний «Меридіан ЛТЕ-1.03» №0438385 встановленого від 2005 року за адресою: АДРЕСА_1 .
У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «Прикарпаттяобленерго» вказало, що 01.01.2019 АТ «Прикарпаттяобленерго» здійснює лише діяльність з розподілу електричної енергії, що підтверджується постановою НКРЕКП від 16.11.2018 №1443 «Про видачу АТ «Прикарпаттяобленерго» ліцензії з розподілу електричної енергії та анулювання ліцензій з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами і постачання електричної енергії за регульованим тарифом».
Зазначило, що за вказаних обставин через анулювання ліцензії на постачання та передачу електричної енергії споживачам, зокрема населенню, ПАТ «Прикарпаттяобленерго» з 01 січня 2019 року не виконує функції з постачання електричної енергії побутовим споживачам, а є оператором системи розподілу, а постачальником з 01 січня 2019 року є ТОВ «Прикарпатенерготрейд».
У відзиві вказано, що апелянтом не надано доказів того в чому полягає незаконність і необґрунтованість рішення суду першої інстанції. Зокрема в чому полягає неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи, та неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, правильного їх дослідження чи оцінки. 
Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін.
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судовому засіданні 13.05.2026 апеляційну скаргу підтримали з мотивів, наведених у ній, та заявили відвід колегії суддів. 
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 13.05.2026 заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про відвід колегії суддів залишено без задоволення. 
В судовому засіданні 13.05.2026 за клопотанням представника відповідача і в зв`язку з сигналом повітряної тривоги судом оголошено перерву в судовому засіданні на 25.05.2026 на 13-30 год.
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 25.05.2026 подали повторно заяву про відвід колегії суддів. Після оголошення вступної та резолютивної частини ухвали апеляційного суду про залишення без задоволення заяви про відвід колегії суддів, апелянти без поважних причин покинули зал судового засідання. З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за відсутності  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, думку представника відповідача, який заперечив мотиви апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, ураховуючи таке.
Рішенням Тисмененицького районного суду Івано-Франківської області від 02 червня 2008 року за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 визнано право власності на 50/100 частини будинковолодіння АДРЕСА_1 у рівних частках (т. 1 а.с. 15).
Позивачі ствержували, що 30.12.2010 ОСОБА_1 у філії «Ощадбанку» було відмовлено у прийнятті оплати за використану електроенергії за особовим рахунком № НОМЕР_1 (т. 1 а.с. 27).
ОСОБА_1 09.02.2011 звернувся до директора Лисецького РЕМ із запитом про причини не прийняття в нього оплати за спожиту електричну енергію (т. 1 а.с.30 ).
Відповідно до розрахунку заборгованості споживача ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , у період з 28.10.2010 по 31.10.2011 борг станом на 01 січня 2012 року складає 625,44 грн (а.с. 31).
Від ВАТ «Прикарпаттяобленерго» в особі відокремленого підрозділу Лисецького РЕМ до Тисменицьким районним судом Івано-Франківської області 05.01.2012 надійшла заява про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 боргу за спожиту енергію в сумі 625,44 грн (т. 1 а.с. 19) і 30.01.2012 був виданий відповідний судовий наказ.
Ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 01.03.2012 судовий наказ від 30.01.2012 скасовано (т.1 а.с. 44).
ОСОБА_1 16.02.2012 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Прикарпаттяобленерго» в особі відокремленого підрозділу Лисецького РЕМ про визнання незаконною зміну номеру особового рахунку оплати за електропостачання, зобов`язання прийняти оплату за електропостачання за особовим рахунком № НОМЕР_1 та стягнення матеріальної і моральної шкоди (т. 1 а.с. 38-43).
ОСОБА_1 05.03.2012 подав до суду заяву про забезпечення позову шляхом заборони ПАТ «Прикарпаттяобленерго» припиняти електропостачання до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 45-46).
Ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 05.03.2012 відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову (т. 1 а.с. 47).
ПАТ «Прикарпаттяобленерго» 02.04.2012 припинено постачання електроенергії за адресою: АДРЕСА_1 ).
ОСОБА_1 05.04.2011 доповнено прохальну частину позовної заяви вимогами про визнання дій відповідача щодо відключення електропостачання неправомірними та про зобов`язання ПАТ «Прикарпаттяобленерго» в особі відокремленого підрозділу Лисецького РЕМ відновити постачання електроенергії ОСОБА_1 по особовому рахунку оплати за електроенергію №29/904 через прилад обліку електроенергії №0438385, який встановлений в 2005 році за адресою АДРЕСА_1 .
Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 11.05.2012 в задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Прикарпаттяобленерго» в особі відокремленого підрозділу Лисецького РЕМ про визнання незаконною зміну номеру особового рахунку оплати за електропостачання, зобов`язання прийняти оплату за електропостачання за особовим рахунком № НОМЕР_1 та стягнення матеріальної і моральної шкоди було відмовлено (т.1 а.с.72-77). Суд у рішенні вказав, що відновлення електропостачання позивачу можливе лише після усунення порушення, а саме, забезпечення доступу до приладу обліку.
Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 05.07.2012 рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 11.05.2012 залишено без змін. У вказаній ухвалі, зокрема, зазначено, що оскільки споживач електроенергії систематично перешкоджав представниками енергопостачальника в доступі до власних електроустановок для контрольного знаття показань приладу обліку, технічної перевірки електроустановок, враховуючи наявні докази, суд також правильно відмовив у задоволенні вимог про зобов`язання відновити постачання електроенергії (т. 1 а.с. 84-85).
Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23.02.2015 з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Прикарпаттяобленерго» в особі відокремленого підрозділу Лисецького РЕМ стягнуто заборгованість за спожиту електроенергію в розмірі 625,44 грн за період з 21.12.2010 по 31.10.2011 (т. 1 а.с. 119-120).
Згідно зі ст. 11, 509, 526, 530, 598, 599, 610, 611 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Уразі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідно до статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.
Статтею 26 Закону України «Про електроенергетику» (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин сторін) визначено, що споживач енергії зобов`язаний додержуватися вимог нормативно-технічних документів та договору про постачання енергії.
Відмовляючи  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання неправомірною відмову поновлення електропостачання не підлягають задоволенню, оскільки відповідачем правомірно відмовлено позивачам у відновленні електропостачанні. Відповідно також не підлягає задоволенню похідна позовна вимога про відновлення електропостачання.
Судом першої інстанції зазначено, що відновлення електропостачання буде можливе лише після виконання споживачами вимог VII розділу Правила роздрібного ринку електричної енергії.
Інші докази позивачів надані на підтвердження численних звернень до правоохоронних органів, розгляд скарг слідчими суддями в рамках кримінального провадження, а також відеозапис є неналежними доказами у справі, оскільки не містять інформації щодо предмета доказування у цій справі.
З такими висновками суду погоджується колегія суддів апеляційного суду.
Доводи апелянта про те, що судом неповно встановлено обставини, які мають значення для справи і припиненння електропостачання до їхнього будинку є неправомірним, є необґрунтованими.
Судом першої інстанції зазначено, що сторонами в судовому засіданні не заперечується, що відключення електропостачання будинку за місцем проживання позивачів здійснене 02.04.2012.
Судом зазначено, що встановленими обставинами є наявність у ОСОБА_1 боргу за спожиту електроенергію за період з 21.12.2020 по 31.10.2011 в розмірі 625,44 грн та правомірності відключення 02.04.2012 електропостачання за адресою: АДРЕСА_1 , і такі обставини були встановлені рішеннями судів від 11.05.2012 та 23.02.2015, які набрали законної сили.
Відповідно до п.35 Правил роздрібного ринку електричної енергії енергопостачальник має право відключити споживача у разі: самовільного підключення до електричної мережі; розкрадання електричної енергії, навмисного пошкодження приладу обліку та зриву пломби; порушення термінів сплати за спожиту електричну енергію у порядку, визначеному пунктом 27 цих Правил або порушення умов договору про реструктуризацію заборгованості; несплати за встановлення нового приладу обліку відповідно до пункту 17 або інших платежів згідно з цими Правилами; невиконання припису Державної інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної енергії; зниження показників якості електричної енергії з вини споживача.
Судом встановлено, що станом на 02.04.2012 діяли Правила користування електричною енергією для населення, затвердженні постановою КМУ від 26 липня 1999 р. № 1357,які були чинними до 26.06.2018.
У цій справі встановленими є обставини наявності у ОСОБА_1 боргу за спожиту електроенергію.
Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 01.12.2022 зверталися до ПАТ «Прикарпаттяобленерго» із заявою про відновлення припиненого електропостачання (т. 1 а.с. 149).
У відповіді на їх заяву за №50014907/14 від 30.12.2022 ПАТ «Прикарпаттяобленерго» повідомило ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що взаємовідносини, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником та споживачем, а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії, у тому числі операторами системи розподілу, регулюються Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312 (ПРРЕЕ). Відновлення електропостачання до електроустановки, відповідно до VII розділу ПРРЕЕ, за адресою позивачів може бути виконано за умови оплати ними наявної заборгованості за електроенергію, витрат оператора системи розподілу робіт з припинення, відновлення електропостачання та допуску персоналу ОСР до електроустановки. 
Також, відповідно до вимог ПРРЕЕ, споживач зобов`язаний укласти з оператором системи розподілу - договір про надання послуг з розподілу електричної енергії та з постачальником електричної енергії - договір про постачання електричної енергії. Споживання електричної енергії без укладення відповідних договорів на роздрібному ринку не допускається. Для укладення договору заявник має звернутися в центр обслуговування клієнтів із заявою, до якої долучити копії документів: свідоцтва про право власності (витягу з Реєстру про право на власність на нерухоме майно); паспорта; довідки про присвоєння ідентифікаційного коду (т.1 а.с. 152).
Встановлено, що предметом спірних правовідносин є відносини в сфері постачання фізичним особам електричної енергії, які регулюються статтею 714 ЦК України, Законом України «Про ринок електричної енергії», Правилами користування електричною енергією для населення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357, які втратили чинність на підставі Постанови Кабінету Міністрів № 502 від 20 червня 2018 року з 26 червня 2018 року( далі - Правила №1357) та Правила роздрібного ринку електричної енергії (далі - Правила №312), затвердженні постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14 березня 2018 року № 312, які набрали чинності з 11 червня 2018 року.
Враховуючи відсутність обставин неправомірності відключення будинку, де проживають позивачі від електропостачання, відновлення електропостачання до електроустановки, відповідно до п. 7.12 VII розділу ПРРЕЕ, відновлення електроживлення електроустановок споживача, електроживлення яких було припинено з підстав, зазначених у пунктах 7.5 та/або 7.6 цього розділу, здійснюється оператором системи у порядку, визначеному Кодексом системи передачі та Кодексом систем розподілу, протягом 3 робочих днів у містах та 5 робочих днів у сільській місцевості після отримання від ініціатора відключення інформації про усунення споживачем порушень, що підтверджується відповідним документом учасника ринку, на вимогу якого здійснювалося припинення електроживлення. Про усунення причин відключення ініціатор такого відключення повідомляє оператора системи в день отримання такої інформації.
Витрати оператора системи на здійснення робіт з припинення та відновлення електроживлення електроустановки споживача (повторне підключення електроустановки) покриваються за рахунок коштів ініціатора здійснення цих робіт, які відшкодовуються йому споживачем (крім випадків, визначених цим пунктом), якщо припинення постачання (розподілу або передачі) електричної енергії споживачу здійснювалося у встановленому цими Правилами порядку.
Пунктом 7.13 VII розділу ПРРЕЕ передбачено, що Оператор системи протягом одного робочого дня після виконання робіт з припинення або відновлення електроживлення електроустановок споживача повідомляє електропостачальника споживача та адміністратора комерційного обліку про виконання таких робіт. Відновлення електроживлення електроустановки, яка була відключена за заявою її власника, здійснюється за заявою власника цієї електроустановки протягом 5 робочих днів після оплати власником цієї електроустановки оператору системи послуги з підключення.
Відповідно до частин 1,2 статті 56 Закону України «Про ринок електричної енергії» постачання електричної енергії здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу. Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами.
За вказаних вище обставин, у зв`язку з анулюванням ліцензії на постачання та передачу електричної енергії споживачам, зокрема населенню, ПАТ «Прикарпаттяобленерго» з 01 січня 2019 року не виконує функції з постачання електричної енергії побутовим споживачам, а є оператором системи розподілу, а постачальником з 01 січня 2019 року є ТОВ «Прикарпатенерготрейд». Інформація про це існує у відкритому доступі в загальнодоступних мережах.
Тому позивачам для відновлення електропостачання слід було укласти з оператором системи розподілу - договір про надання послуг з розподілу електричної енергії та з постачальником електричної енергії - договір про постачання електричної енергії, оскільки споживання електричної енергії без укладення відповідних договорів на роздрібному ринку не допускається. 
Таким чином, відновлення електропостачання може бути можливе лише після виконання споживачами вимог VII розділу Правила роздрібного ринку електричної енергії.
Доводи апеляційної скарги про порушення судом правил територіальної підсудності не знайшли свого ствердження в суді апеляційної інстанції. 
Згідно п. 3-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» до набрання чинності законом України щодо зміни системи місцевих судів на території України у зв`язку з утворенням (ліквідацією) районів: відповідні місцеві суди продовжують здійснювати свої повноваження у межах територіальної юрисдикції, визначеної до набрання чинності Постановою Верховної Ради України «Про створення та ліквідацію районів» від 17 липня 2020 року №807-ІХ, але не довше ніж один рік з дня припинення чи скасування воєнного стану на території України…». 
Питання визначення територіальної підсудності (юрисдикції) у цій справі було предметом розгляду в суді першої та апеляційної інстанції, зокрема, ухвала Івано-Франківського міського суду від 27.09.2024, залишена без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 31.10.2024, відповідно до яких спір у цій справі підлягає вирішенню Тисменицьким районним судом. 
Щодо вимоги апелянтів про постановлення окремих ухвал, якими вони просять зобов`язати ПАТ «Прикарпаттяобленерго» відновити постачання електроенергії ОСОБА_1 через прилад обліку електроенергії трифазний електронний «Меридіан ЛТЕ-1.03» №0438385 встановленого від 2005 року за адресою: АДРЕСА_1 та заявленого у ході розгляду апеляційної скарги клопотання про постановлення іншої окремої ухвали про зобов`язання службових осіб виконати рішення Тисменицького районного суду від 02.06.2008 у іншій справі, слід зазначити таке.
Статтею 385 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції у випадку і в порядку, встановлених статтею 262 цього Кодексу, може постановити окрему ухвалу.
Частинами першою-другою статті 262 ЦПК України передбачено, що суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.
Суд може постановити окрему ухвалу у випадку зловживання процесуальними правами, порушення процесуальних обов`язків, неналежного виконання професійних обов`язків (в тому числі, якщо підписана адвокатом чи прокурором позовна заява містить суттєві недоліки) або іншого порушення законодавства адвокатом або прокурором.
Суд може постановити окрему ухвалу щодо державного виконавця, іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця та направити її органам, до повноважень яких належить притягнення таких осіб до дисциплінарної відповідальності, або органу досудового розслідування, якщо суд дійде висновку про наявність в діях (бездіяльності) таких осіб ознак кримінального правопорушення.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року у справі № 756/8056/19 (провадження № 14-94цс21) зазначено, що: «Окрема ухвала суду є процесуальним засобом судового впливу на виявлені під час судового розгляду грубі порушення законності, а також причини та умови, що цьому сприяли. Правовими підставами постановлення окремої ухвали є виявлені під час розгляду справи порушення матеріального або процесуального права, встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню таких порушень.
Вирішення питання щодо постановлення окремої ухвали є правом, а не обов`язком суду».
Апеляційний суд не встановив порушень, які б давали підстави для постановлення окремої ухвали у справі, яка є предметом апеляційного перегляду, а тому заява ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.
Окрім того, колегія суддів зауважує, що необґрунтованою і надуманою є вимога заяви про постановлення окремої ухвали, яка стосується виконання судового рішення у іншій справі (№2-428/2008), де учасниками були інші сторони і така справа не є предметом розгляду в цьому апеляційному провадженні.
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів апеляційного суду дійшла переконання, що оскаржуване рішення судом першої інстанції постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, тому його слід залишити в силі. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності і обґрунтованості. Підстав для його скасування з мотивів, наведених у скарзі, не встановлено.
Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України. 
Частиною першою зазначеної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи наведене, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на апелянтів
Також вбачається, що відповідачем здійснені витрати пов`язані правничою правовою допомогою, які підлягають розподілу.
Відповідно до положень ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Такої правової позиції щодо застосування норм права дотримується Верховний Суд у постанові від 23 січня 2019 року по справі № 552/2145/16-ц.
На підтвердження витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції представник відповідача адвокат Дмитрук О.І. надав суду: ордер серії АТ 1129880 від 23.02.2026 (т.3 а.с. 3), платіжну інструкцію №V633876/1 від 26 лютого 2026 року на суму 11 000 грн (т.3 а.с.4), акт прийому-передачі послуг від 20.02.2026 за договором про надання професійної-правничої допомоги №2026/45 від 05.01.2026 (т.3 а.с. 5), договір про надання професійної правничої допомоги №2026/45 від 05.01.2026 (т.3 а.с. 7).
Згідно акту прийому-передачі послуг від 20.02.2026 за договором про надання професійної-правничої допомоги №2026/45 від 05.01.2026, адвокат Дмитрук О.І. надав клієнту ПАТ «Прикарпаттяобленерго» послугу у цій справі, а саме здійснив підготовку відзиву на апеляційну скаргу. Вартість наданої послуги зазначена у розмірі 11 000 грн. Сторони договору ствердили, що зобов`язання за договором про надання професійної правничої допомоги виконані належним чином та своєчасно.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, апеляційний суд дійшов висновку, що в матеріалах справи місяться докази на підтвердження цих витрат.
Суд, оцінюючи співмірність витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, витраченим на їх виконання, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, та виходячи із засад розумності та справедливості вважає, що заявлені стороною позивача суми є надмірними та не співмірними зі складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. 
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають відшкодуванню за розгляд справи в суді апеляційної інстанції становить 6 000 грн, тому їх слід стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Приватного акціонерного товариства «Прикарпаттяобленерго», тобто з кожного по 3000 грн.
Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд 
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Тисменицького районного суду від 20 березня 2025 року залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (жителів АДРЕСА_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Прикарпаттяобленерго» (76014 м.Івано-Франківськ, вул. Індустріальна 34, ЄДРПОУ 00131564) з кожного по 3 000 (три тисячі) грн понесених витрат на правничу допомогу.
Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 01 червня 2026 року.

Суддя-доповідач:       І.В. Бойчук
Судді:         О.В. Пнівчук            О.О. Томин