Справа № 709/2209/25
2/709/147/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 травня 2026 року селище Чорнобай
Чорнобаївський районний суд Черкаської області у складі:
головуючого судді - Левченка В. В.,
за участі секретаря судового засідання - Нікітенко В. Г.,
представника позивача - Синиченко Д. В.,
представника відповідача - Пропадущого А. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у приміщенні Чорнобаївського районного суду Черкаської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором, 
в с т а н о в и в:
ТОВ "Коллект Центр" (далі - позивач) звернулося до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що 02.10.2019 року між ТОВ "Інфінанс" та ОСОБА_1 укладено договір № 0682911982/4. Також, 07.12.2020 року між ТОВ "ФК "Інкасо Фінанс" та ОСОБА_1 укладено Договір № 2904208019-25842. Надалі ТОВ ФК "Інкасо Фінанс" та ТОВ "Інфінанс" відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до відповідача за вказаними кредитними договорами на підставі договорів факторингу. У свою чергу ТОВ «Вердикт Капітал» відступило зазначене право вимоги позивачу. У зв`язку з тим, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання після відступлення позивачу права грошової вимоги, тобто не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості, позивач змушений звернутися до суду з позовною вимогою про стягнення заборгованості за кредитними договорами у розмірі 192723,00 гривень, судового збору в розмірі 2422,40 гривень та витрат на правничу допомогу в розмірі 25000,00 гривень. 
Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 03 грудня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 
Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 23 грудня 2025 року здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 20 січня 2026 року поновлено строк на подання відзиву та приєднано відзив до матеріалів справи.
Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 11 лютого 2026 року витребувано докази.
Від представника відповідача - адвоката Пропадущого А. В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на відсутність в матеріалах справи належних первинних банківських документів, що позбавляє можливість перевірити факт перерахування чи отримання позичальником коштів у кредит, а також перевірити розмір спірної заборгованості, порядок її нарахування, а також підстав та порядок нарахування відсотків за користування кредитом. Відсутні також і докази фактичного користування відповідачем кредитними коштами (рух коштів на особовому рахунку позичальника) за вказаним кредитним договором.Зазначив, що позивачем пропущений строк позовної давності, так як всі зобов`язання виникли зі слів позивача в 2020 році.
У наданій суду відповіді на відзив представник позивача вважає відзив необгрунтованим, таким який не спростовує підстави, які зазначені в позовній заяві, та таким, який не підлягає взяттю до увагу. Щодо укладення кредитних договорів, зазначив, що укладені кредитні Договори між первісними кредиторами та відповідачем відповідають формі, передбаченій ст. 207, 208, 1047, 1055 ЦК України. Звертає особливу увагу суду, що відповідач частково сплачував заборгованість, що свідчить про визнання ним кредитних правовідносин, факту отримання кредитних коштів та погодження з умовами кредитування. Твердження відповідача про те, що він не отримував кредитних коштів, не заслуговують на увагу. Відповідач, отримавши кредитні кошти та уклавши кредитний договір в електронній формі, намагається уникнути обов`язку з повернення грошових коштів, отриманих у кредит. Зазначає, що відповідач вказує лише на недоведеність факту перерахування йому кредитних грошових коштів, але будь-яких доказів цьому не надає. 
Щодо розрахунку заборгованості зазначено, що у розрахунку заборгованості (розрахунку і первісного кредитора, і фактора) чітко вказано з чого складається заявлена сума заборгованості, відповідно до яких умов договору та за який період вона була нарахована. Сторонами при укладенні договору було досягнуто згоди щодо фіксованого розміру процентної ставки для певного періоду користування кредитними коштами, в залежності від виконання позичальником умов договору. Звертає особливу увагу суду, що в матеріалах справи відсутні будь- які докази на підтвердження належного виконання умов договору та контррозрахунок заборгованості, здійснений відповідачем. Таким чином, відсутні підстави для сумніву у правильності здійснених Кредитором розрахунків. Щодо позовної давності, то перебіг таких строків було зупинено у зв`язку з введенням карантину, а в подальшому - воєнного стану. Таким чином, з 12 березня 2020 року по 01 липня 2023 року перебіг строків позовної давності продовжено, а з 24.02.2022 року та по даний час перебіг строків позовної давності зупинено. Отже, строки позовної давності не були пропущені позивачем, а, підстави для застосування наслідків спливу строку позовної давності у суду відсутні. Виходячи з чого, посилання відповідача на пропущення строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом є необґрунтованими і заява останнього про застосування наслідків пропуску строку позовної давності не підлягає задоволенню.
Представником відповідача Пропадущим А. В. подано до суду клопотання, в якому останній просив врахувати висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року по справі № 910/4518/16. Також зазначив, що відповідач уклав кредитні договори з ТОВ "Інфінанс" 02.10.2019 року на строк 01 до 30 днів, а з ТОВ "ФК "Інкасо Фінанс" 07.12.2020 року строком до 27.12.2020 року, то позивач мав право нараховувати заборгованість по процентах тільки в даний період.
Представник позивача подала до суду письмові пояснення щодо правомірності нарахованих процентів за договором №0682911982/4 від 02 жовтня 2019 року, то порядок нарахування процентів прямо визначений умовами договору та Правилами надання грошових коштів, які є його невід`ємною частиною. Таким чином, проценти нараховуються щоденно саме на суму фактично неповернутого кредиту, що прямо зазначено умовами договору. З наданого до матеріалів справи розрахунку вбачається, що сума кредиту становила 10000,00 грн, а щоденна сума нарахування процентів складала 87,50 грн, що відповідає 0,875% від 10000,00 грн (10000 х 0,875%= 87,50 грн). Після спливу 30-денного строку користування кредитом та за відсутності повернення Відповідачем зобов`язання за кредитним договором, починаючи з 29.12.2020 року нарахування відбувалось у розмірі 350,00 грн, тобто за максимальною відсотковою ставка 3,5% (застосовується за умови неналежного виконання умов Договору) (10000 х 3,5 %= 350,00 грн). Зазначено, що розрахунок заборгованості, здійснений з урахуванням погодженої процентної ставки, щоденного нарахування на фактичний залишок боргу та на періоду прострочення, а тому є правомірним, обґрунтованим та таким, що підлягає врахуванню судом. Щодо правомірності нарахованих процентів за договором №2904208019-25842 від 07 грудня 2020 року зазначено, що з розрахунку вбачається, що у період користування кредитом до дати закінчення строку кредитування було нараховано 1360 грн процентів, що повністю відповідає погодженим сторонами умовам договору. 03.06.2021 року було укладено договір факторингу № 03-06/21 відповідно до якого ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 2904208019-25842. Тобтодо нового кредитора переходять усі права, пов`язані з відповідною вимогою, зокрема право здійснювати нарахування та стягнення процентів, у тому числі процентів за прострочення виконання грошового зобов`язання відповідно до положень статті 625 ЦК України. Крім того, зазначеним пунктом передбачено, що новий кредитор має право здійснювати нарахування та стягнення платежів за договорами позики, у тому числі за періоди, що передували відступленню прав вимоги, якщо такі нарахування не були здійснені первісним кредитором, за умови дотримання вимог чинного законодавства України. Також новому кредитору надано право нараховувати та стягувати штрафні санкції за порушення боржниками грошових зобов`язань, вимагати сплати будь-яких передбачених договором платежів і комісій, а також вимагати відшкодування збитків, завданих неналежним виконанням боржниками своїх зобов`язань. Отже, умовами договору прямо передбачено, що після відступлення права вимоги новий кредитор набуває всіх прав первісного кредитора у відповідному зобов`язанні, включаючи право на нарахування процентів, інших платежів та застосування передбачених договором і законом відповідальності.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві, відповіді на відзив та письмових поясненнях.
Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в позові з підстав викладених у відзиві.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини.
02 жовтня 2019 року між ТОВ "Інфінанс" та відповідачем укладено кредитний договір № 0682911982/4 шляхом подання відповідачем заявки-анкети на отримання кредиту № 3358240 від 28.11.2020 року (т. 1 а.с. 9), отримання пропозиції укласти договір (т. 1
а.с. 10) та підписання акцепту оферти (т. 1 а.с. 11) електронним підписом.
Зі змісту акцепту оферти вбачається, що розмір кредиту становить 10000,00 гривень; строк користування кредитом - 30 днів; строк дії договору - 3 роки; відсоткова ставка - 0,875% за один день користування кредитом, застосовується за умови належного виконання умов договору та відсутності пролонгації; номінальна відсоткова ставка 1,75% за один день користування кредитом, застосовується у випадках передбачених правилами, максимальна відсоткова ставка - 3,5% за один день користування кредитом, застосовується за умови неналежного виконання умов договору.
Отримання коштів позичальником, тобто відповідачем, підтверджується листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 09 липня 2025 року № 15100_25709112745, згідно з яким 28 листопада 2020 року на платіжну картку № НОМЕР_1 успішно перераховано грошові кошти у розмірі 10000,00 гривень (т. 1 а.с. 20).
16 квітня 2026 року судом отримано інформацію на запит від АТ "Універсал Банк", згідно з якою, на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту
№ НОМЕР_1 та направлено виписку по рахунку № НОМЕР_1 за період з 28.11.2020 по 02.12.2020, згідно з якою відповідачу зараховано кошти у сумі 10000,00 грн (т.1 а.с. 245).
Порушуючи вказані вище положення законодавства та умови кредитного договору, відповідач зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість.
Згідно з розрахунком заборгованості ТОВ «Інфінанс» за кредитним договором
(т. 1 а.с. 22-26) станом на 11 лютого 2022 року заборгованість відповідача становила 158925,00 гривень, з яких: - 10000,00 гривень - заборгованість за тілом кредиту; - 148925,00 гривень - заборгованість за відсотками.
Також, 07 грудня 2020 року між ТОВ "ФК "Інкасо Фінанс" та відповідачем укладено договір позики № 2904208019-25842 "проста позика". Договір підписано за допомогою одноразового ідентифікатора Y5D92FB8 (т. 1 а.с. 27-31).
Відповідно до умов договору позики №2904208019-25842 товариство надає позичальнику кредит в сумі 3500,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за строк користування кредитом. Строк користування кредитними коштами складає 20 діб, починається з 07.12.2020 та закінчується 27.12.2020 (п.п. 2.2 2.3-цього договору).
ТОВ "ФК "Інкасо Фінанс" належним чином виконало свої зобов`язання за договором позики, надавши ОСОБА_1 кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами договору.
04 березня 2026 року судом отримано інформацію на запит від АТ "Сенс Банк", згідно з якою, на ім`я ОСОБА_1 в банку відкрито карту № НОМЕР_2 та направлено виписку по рахунку № НОМЕР_2 за період з 07.12.2020 по 12.12.2020 з відображенням зарахування коштів у сумі 3500,00 грн (т. 1 а.с. 206-207).
Відповідно до додатку №1 до договору позики № 2904208019-25842 «Графік розрахунків» дата отримання кредиту 07.12.2020, дата повернення кредиту 27.12.2020, кількість днів користування 20, розмір отриманого кредиту 3500,00 грн, розмір процентної ставки за кожен день користування кредитом 1,95%, сукупна вартість кредиту складає 4860,00 грн (т.1 а.с. 31 на звороті).
Отже, встановленими вище обставинами справи підтверджується факт укладення між ТОВ "Інфінанс" та ОСОБА_1 договору № 0682911982/4 від 02.10.2019 року та укладення договору позики № 2904208019-25842 від 07.12.2020 року між ТОВ "ФК "Інкасо Фінанс" та ОСОБА_1 .
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі
№ 2-383/2010 зроблено висновок, що ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності спірних договорів № 0682911982/4 від 02 жовтня 2019 року та
№ 2904208019-25842 від 07 грудня 2020 року. Зазначені договори недійсними не визнано.
11 лютого 2022 року між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 11-02/22 (т.1 а.с. 58-60), на підставі якого ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги до відповідача за кредитним договором.
Згідно витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги № 11-02/22 від 11 лютого 2022 року сума заборгованості відповідача становить 158925,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 10000,00 грн, заборгованість за відсотками - 148925,00 грн (т.1 а.с. 68).
03 червня 2021 року між ТОВ "ФК "Інкасо Фінанс" та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 03-06/21 (т.1 а.с. 47-48), на підставі якого ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги до відповідача за кредитним договором.
Згідно витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги № 03-06/21 від 03 червня 2021 року сума заборгованості відповідача становить 4860,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 3500,00 грн, заборгованість за відсотками - 1360,00 грн
(т.1 а.с. 57).
10 січня 2023 року між позивачем і ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023 (т.1 а.с. 69-71) на підставі якого позивач набув право вимоги до відповідача за кредитним договором. 
Згідно витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги № 10-01/2023 від 10 січня 2023 року сума заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором 0682911982/4 від 02.10.2019 року становить 240475,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 10000,00 грн, заборгованість за відсотками - 230475,00 грн (т.1 а.с. 85).
Згідно витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги № 10-01/2023 від 10 січня 2023 року сума заборгованості відповідача перед позивачем за договором позики № 2904208019-25842 становить 33798,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 3500,00 грн, заборгованість за відсотками - 30298,00 грн (т. 1 а.с. 86).
Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).
Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі, якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами, якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавіто-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Таким чином, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого Договору, на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язується вчасно повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом в порядку, визначеному цим договором.
Згідно з ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Згідно зі ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.
Статтею 1050 ЦК України встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно.
Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.
Нормами ч. 1 ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Згідно з ст. 1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.
Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається.
Згідно з ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання /неналежне виконання/.
Згідно з ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Твердження представника відповідача, що позивач не надав до суду доказів перерахування чи отримання відповідачем коштів, суд не бере до уваги, оскільки перерахування кредитних коштів за вищевказаними договорами відбувалося на рахунки відповідача ОСОБА_1 , які вказані при оформленні договору. Доказів про неотримання кредитних коштів, відповідач не надав.
Відповідачем ОСОБА_1 фактично отримані та використані кредитні кошти за кредитним договором № 0682911982/4 від 02.10.2019 року у розмірі 10000,00 грн та договором позики № 2904208019-25842 від 07.12.2020 року у розмірі 3500,00 грн, що підтверджується матеріалами справи. В добровільному порядку відповідач отримані у кредит кошти в сумі 13500,00 грн (10000 + 3500) на користь ТОВ "Коллект Центр" не повернув, а тому суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь кредитора ТОВ "Коллект Центр" заборгованості за тілом кредиту у розмірі 13500,00 грн.
Щодо стягнення відсотків за користування кредитними коштами, суд зазначає наступне.
Як вбачається зі змісту договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0682911982/4 від 02.10.2019 року, договір фінансового кредиту укладається на строк 36 місяців. 
Відповідно до умов договору сторони погодили, що строк користування кредитом становить 30 календарних днів, максимальна сума кредиту 20000,00 грн, максимальна відсоткова ставка, що нараховується за один календарний день користування кредиту 3,5 %.
Водночас, у пропозиції надання кредиту та акцепті оферти від 02.10.2019 року, які підписані відповідачем, сторонами визначені конкретні умови отримання кредиту в межах основного договору, де вказано про строк користування кредитом 30 днів, строк дії договору 3 роки, відсоткову ставку 0,875% за один день користування кредитом, застосовується за умови належного виконання умов договору та відсутності пролонгації.
Відповідно до умов договору позики №2904208019-25842 товариство надає позичальнику кредит в сумі 3500,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за строк користування кредитом. Строк користування кредитними коштами складає 20 діб, починається з 07.12.2020 та закінчується 27.12.2020 (п.п. 2.2 2.3-цього договору).
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, припис абзацу другого частини 1 статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики в разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як наслідок, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, оскільки в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 цього Кодексу, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
У зазначеній постанові Верховний Суд сформував низку правових висновків. Зокрема, Велика Палата розмежувала поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання».
Окрім того, в п. 54 постанови Верховний Суд вказав, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України.
Тобто, згідно з позицією Верховного Суду, припинення нарахування передбачених договором процентів можливо у двох випадках: закінчення строку кредитування, який визначений договором, та пред`явлення вимоги в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України.
Вказаний висновок зазначено у постановах Верховного Суду у справах №296/10217/15-ц від 07 липня 2020 року, №912/1120/16 від 04 лютого 2020 року, №910/18943/20 від 27 липня 2021 року.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року (справа № 910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18 січня 2022 року (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).
Враховуючи наведене, оскільки Заявкою-анкетою, Пропозицією та Акцептом оферти на отримання кредиту від 02.10.2019 року та договором позики від 07.12.2020 року визначено конкретні умови надання кредиту, його розмір; процентну ставку, строк користування кредитом, то нарахування і стягнення процентів за користування кредитами поза визначеними договорами строками кредитування суперечить вимогам ЦК України та вищевикладеним висновкам Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду від 27 липня 2021 року за № 910/18943/20 зроблено висновок, що оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення з боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.
Звертаючись до суду із цим позовом, ТОВ «Kоллект Центр» не заявляло вимоги про застосування судом ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Матеріали справи не містять доказів пролонгації строку кредиту, а тому, на переконання суду, конкретно в цьому випадку до спірних правовідносин можуть бути застосовані лише чітко обумовлені між сторонами кредитного договору положення щодо нарахування процентів за користування кредитними коштами, викладені в оферті і акцепті оферти та договорі позики.
Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення заборгованість за користування кредитом № 0682911982/4 від 02.10.2019 року за процентами за користування кредитними коштами за 30 днів, виходячи із відсоткової ставки - 0,875% за один день, у розмірі 2625,00 гривень, яка розрахована наступним чином: 10000,00 гривень х 0,875% / 100% х 30 днів, а за користування кредитом № 2904208019-25842 від 07.12.2020 року заборгованість за процентами користування кредитними коштами за 20 днів, виходячи із відсоткової ставки - 1,95% за один день, у розмірі 1365,00 гривень, яка розрахована наступним чином: 3500,00 гривень х 1,95% / 100% х 20 днів.
Тому з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення заборгованість за процентами у розмірі 3990,00 гривень (2625+1365,00).
З огляду на те, що відповідач не виконав своїх зобов`язань за кредитними договорами щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитом, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційного розміру задоволених позовних вимог.
З огляду на часткове задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості, а саме у розмірі 17490,00 гривень, що становить 9,07% (17490,00 / 192723,00 х 100) від заявлених позовних вимог, з відповідача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 219,71 гривень (2422,40 / 100 х 9,07).
Що стосується строків позовної давності, то суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
За приписами статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).
Установлення часових меж судового захисту порушеного права забезпечує правову стабільність та сприяє усуненню правової невизначеності. Позовна давність спонукає учасників правовідносин до вчинення дій, спрямованих на захист порушених прав, у чітко визначені строки, які мають бути розумними.
За загальним правилом позовна давність триває безперервно з моменту усвідомлення учасником правовідносин порушення його права і до спливу цього строку звернення до суду.
Законодавство може визначати певні обставини, які впливають на перебіг позовної давності і змінюють порядок її обчислення. До таких обставин відноситься зупинення перебігу позовної давності та її переривання, що передбачено статтями 263 та 264 ЦК України.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» було введено воєнний стан в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, цей стан триває до теперішнього часу.
Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-ІХ) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Закон № 2102-IX набрав чинності 17 березня 2022 року.
Надалі Законом України від 08 листопада 2023 року № 3450-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» (далі - Закон № 3450-ІХ) пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон № 3450-ІХ набрав чинності 30 січня 2024 року.
Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29 січня 2024 року, а після 30 січня 2024 року перебіг такого строку зупинився і такий стан триває дотепер. 
Таким чином, позовна давність для пред`явлення позовних вимог у цій справі станом на день звернення позивача до суду (листопад 2025 року) не спливла.
Що стосується судових витрат на правову допомогу у розмірі 25000 гривень, суд зазначає наступне.
Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, Верховним Судом у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 01 вересня 2021 року у справі № 178/1522/18 (провадження № 61-3157св21).
На підтвердження витрат на правничу правову допомогу позивачем надано: договір про надання правової допомоги №01-07/2024 від 01 липня 2024 року; заявка на надання юридичної допомоги № 903 від 01 жовтня 2025 року, витяг з акту № 15 про надання юридичної допомоги Від 31 жовтня 2025 року.
Пунктом 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц, зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальних адвокатських витрат (встановлення їхньої доцільності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
На думку суду, понесені ТОВ "Коллект Центр" витрати на правничу допомогу у розмірі 25000 грн. є неспівмірними ціні позову, складності вирішеного судом питання та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг).
З огляду на викладене, беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, проаналізувавши обсяг наданих адвокатом послуг, суд дійшов висновку, що клопотання представника позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу підлягає частковому задоволенню на суму 2000 грн.
Зазначений розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони, що узгоджується з правовими висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).
На підставі викладеного вище, керуючись ст.ст. 141, 259, 263-265, 279 ЦПК України, суд,
в и р і ш и в:
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр", код 44276926, заборгованість за договором позики
№ 2904208019-25842 від 07 грудня 2020 року в розмірі 4865,00 гривень, з яких: 3500,00 гривень - заборгованість за тілом кредиту; 1365,00 гривень - заборгованість по відсоткам; за кредитним договором № 0682911982/4 від 02.10.2019 року в розмірі 12625,00 гривень, з яких: 10000,00 гривень - заборгованість за тілом кредиту; 2625,00 гривень - заборгованість по відсоткам, судовий збір у розмірі 219,71 гривень та витрати на правничу допомогу у розмірі 2000,00 гривень, а всього стягнути 19709,71 гривень (дев`ятнадцять тисяч сімсот дев`ять гривень 71 копійку).
В задоволенні позову в іншій частині відмовити.
Повні найменування сторін:
Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр", місцезнаходження:
вул. Мечнікова, 3, офіс 306, м. Київ, код ЄДРПОУ 44276926.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до Черкаського апеляційного суду.

Суддя           В. В. Левченко