ПОСТАНОВА

28 травня 2026 року
м. Київ
справа № 403/16102/12
провадження № 51-1341 ск 26
Суддя Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду ОСОБА_1 , розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_2 в інтересах засудженого ОСОБА_3 на вирок Шевченківського районного суду м. Дніпра від 23 червня 2025 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 14 січня 2026 року, 
встановила:
Вироком Шевченківського районного суду м. Дніпра від 23 червня 2025 року ОСОБА_3 засуджено за ч. 2 ст. 125 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700грн.
Відповідно до ч. 5 ст. 74 КК ОСОБА_3 звільнено від призначеного покарання, у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 49 КК.
Цивільний позов задоволено частково та зазначено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 30 000грн. моральної шкоди та 5 400 грн. витрати на правову допомогу. В іншій частині позову відмовлено.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 14 січня 2026 року вирок залишено без змін. 
Постановою Верховного Суду від 22 квітня 2026 року захиснику ОСОБА_2 відмовлено у витребуванні кримінальної справи у зв`язку з тим, що подана ним касаційна скарга відповідно до вимог статей 350, 388 Кримінально-процесуального кодексу України (далі - КПК 1960 року) не могла бути предметом розгляду суду касаційної інстанції.
Захисник повторно звернувся зі скаргою, в якій просить про перегляд вироку та ухвали в касаційному порядку. Однак із тексту нової скарги вбачається, що при її поданні вимог ст. 350 КПК 1960 року повторно не дотримано. 
Так, порушуючи згадані законодавчі приписи, захисник у поданій скарзі не навів в аспекті ст. 370 цього Кодексу доводів, які би свідчили про істотність порушень, допущених судами попередніх інстанцій, при вирішенні цивільного позову та зумовлювали обов`язкову зміну оспорюваних судових рішень, а відтак й необхідності зміни вирок й ухвалу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 398 КПК 1960 року. Замість цього автор скарги посилається на неповноту здійснення провадження та ставить під сумнів установлені фактичні обставини, що в силу процесуального закону не є предметом перевірки суду касаційної інстанції. 
Таким чином, недотримання приписів ст. 350, ч. 2 ст. 387 указаного Кодексу перешкоджає вирішенню питання про витребування справи.
Щодо питання про відновлення строку на касаційне оскарження, то таке вирішується лише судом, котрий постановив вирок, у порядку, передбаченому ст. 353 КПК 1960 року.
Керуючись ст. 388 КПК 1960 року, пунктами 11, 15 розділу XI «Перехідні положення» КПК, 
постановила:
Відмовити захиснику ОСОБА_2 у витребуванні кримінальної справи щодо ОСОБА_3 .
Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1