Справа № 367/3289/25
Провадження №2/367/806/2026

РІШЕННЯ
Іменем України

23 червня 2026 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:
головуючого судді Третяк Я.М.,
за участю:
секретаря судових засідань – Люліної О.С.,
представника позивача – Чальцева Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ірпені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівнича компанія «Новий дім» про визнання майнових прав на об`єкт нерухомого майна та зобов`язати вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2025 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівнича компанія «Новий дім» про визнання майнових прав на об`єкт нерухомого майна та зобов`язати вчинити дії, в якому просила: 
визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) майнові права на об`єкт будівництва - 2-кімнатна квартира, проектний номер АДРЕСА_2 Амосова, 4;
зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівнича компанія «Новий Дім» (код ЄДРПОУ 39806784 08292, Київська обл., м. Буча, вул. К.Білокур, 1 А, офіс 157) виконати роботи на об`єкті будівництва – 2-кімнатній квартирі, проектний номер АДРЕСА_2 Амосова, 4, передбачені п. 2.3. Договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру АДРЕСА_3 К-79 від 13.11.2019. 
В обґрунтування позовних вимог вказує на укладення 13.11.2019 між сторонами договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру АДРЕСА_4 .
Відповідно до п.2.2 Договору, об`єктом нерухомого майна, майнові права на який передаються є 2-кімнатна квартира, проектний номер АДРЕСА_2 Амосова, 4. Загальна сума договору становить 517 200, 00 (п`ятсот сімнадцять тисяч двісті гривень 00 копійок) грн., що еквівалентно 21 413, 17 (двадцять одна тисяча сто сорок три долари 17 центів) доларам США. Пунктом 3.2. Договору встановлюється графік оплати відповідно до якого, оплата згідно п.3.1. повинна бути здійснена до 20.05.2020.
Як зазначає позивач, на виконання умов визначених п.3.2. договору, нею було внесено кошти в наступній черговості: 14.11.2019 в розмірі 188 600, 00 грн.; 15.11.2019 в розмірі 189 800, 00 грн.; 13.12.2019 в розмірі 38 575, 00 грн.; 13.01.2020 в розмірі 40 175, 00 грн.; 11.02.2020 в розмірі 28 960, 00 грн.; 12.03.2020 в розмірі 32 641, 00 грн. Отже, станом на 12.03.2020 позивачем було внесено кошти передбачені п. 3.1. договору у повному обсязі. Майнові права на об`єкт нерухомого майна за цим договором закріплюються за покупцем з моменту здійснення останнім 100% оплати вартості майнових прав згідно розділу 3 даного договору. 
Стверджує, що орієнтовно в червні 2023 року відповідач, в усному вигляді, повідомив позивача про необхідність підписання додаткової угоди до договору у зв`язку з необхідністю здійснення доплати за кожен квадратний метр квартири. Відповідно до проекту додаткової угоди вартість доплати становила 4 388, 40 грн. за 1 квадратний метр квартири. На зустрічі з представником відповідача, останньому було повідомлено про відмову у підписанні зазначеної додаткової угоди та здійсненні доплат, оскільки позивачем вже було виконано умови договору та останній не розраховував на здійснення будь яких додаткових доплат. Надалі, в жовтні 2024 року, в усному вигляді, представник відповідача повідомив про відмову у виконанні умов договору, а саме виконання робіт передбачених п.2.3 договору обґрунтувавши це форс-мажорними обставинами та відмовою позивача у здійсненні додаткової доплати. У листопаді 2024 року, позивачем було надіслано листа з вимогою надати підтвердження настання форс-мажорних обставин. У відповідь, відповідач надіслав лист, в якому обґрунтував перенесення строків здачі в експлуатацію об`єкту будівництва (з 2 кварталу 2021 року на 1 квартал 2025 року) та необхідність здійснення додаткових доплат істотною зміною обставин, а саме введенням карантинних обмежень, а потім і введенням військового стану. 
Вказує, що станом на дату подання позовної заяви об`єкт нерухомості в експлуатацію не введено. Відповідач також зазначив, що невиконання робіт передбачених п.2.3. Договору повинно задовольнити вимоги останнього щодо здійснення додаткових доплат.
Звертає увагу суду на відмову відповідача від виконання зобов`язань визначених п.2.3 Договору, та порушення відповідачем положень ст. ст. 525-526, 629 ЦК України, а саме виконання наступних робіт: штукатурка стін (крім санітарного вузла та ванної кімнати); вирівнююча стяжка підлоги (крім санітарного вузла та ванної кімнати); встановлені вхідні броньовані двері; встановлені металопластикові вікна (п`ятикамерний віконний профіль і двокамерні склопакети); монтаж стояків системи водопостачання та каналізації; підведення систем електроенергії, води, газу до квартири; встановлені прилади обліку газу, електроенергії та води (поквартирні); встановлений двоконтурний котел; підведення інтернет кабелю до квартири.
Враховуючи викладене, позивач вважає, що її права були порушені, а тому вона вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 24.03.2025 зазначену цивільну справу передано в провадження судді Ірпінського міського суду Київської області Третяк Я.М.
Ухвалою суду від 28.03.2025 відкрито загальне позовне провадження у даній цивільній справі та призначено підготовче засідання.
13.05.2025 від представник відповідача ТОВ «Будівнича компанія «Новий дім» - адвоката Новокщонової О.М. надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову. Вказала, що між сторонами було дійсно укладено договір № 32 К-79 від 13.11.2019. Умови договору були погоджені сторонами, виходячи з наявний на дату укладення договору обставин, а саме з досить стабільної ситуації на ринку нерухомості та будівельних матеріалів, достатньої кількості кваліфікованих кадрів тощо. Проте, в березні 2020 року урядом України було запроваджено карантинні обмеження, що вплинуло в тому числі і на строки виконання будівельних робіт через запровадження в тому числі і локдауну, обмеження пересування населення між областями країни, перехід на дистанційну роботу певної частини працівників підприємств, скорочення тривалості робочого тижня тощо. Запровадження карантинних обмежень вплинуло також на строки виготовлення та постачання будівельних матеріалів. Окрім того, 24 лютого 2022 року розпочалось повномасштабне вторгнення рф до України та частина Київської області (в тому числі, місто Буча) перебувала в окупації та стала зоною активних бойових дій. Зазначені обставини зумовили зупинення виконання будівельних робіт відповідачем. Звільнення від окупації Київської області та відновлення контролю уряду України над територією міста Буча (що відбулось в квітні 2022 року) не призвело і не могло призвести до моментального відновлення будівельних робіт відповідачем, оскільки більшість працівників відповідача були призвані на службу до лав Збройних сил України, а деякі виїхали в більш безпечні регіони та не повернулись. Окрім того, регулярні ракетні обстріли території України та, зокрема, енергетичної інфраструктури вплинуло на можливість відповідача виконувати будівельні роботи (як з причини необхідності забезпечити безпеку працівників під час повітряних тривог, так і через запровадження графіків відключення електроенергії). Також зазначила, що за період з дати укладення Договору №32 К-79 до моменту відновлення Відповідачем будівельних робіт (протягом повномасштабного вторгнення) істотно змінилась ціна спорудження житла на території Київської області. Станом на дату подання відзиву на позовну заяву опосередкована вартість спорудження житла складає 23 811,00 грн./1 кв.м. (наказ №270 Міністерства розвитку громад та територій від 18 лютого 2025 року «Про затвердження показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України (розрахованих станом на 01 січня 2025 року)»). Отже, опосередкована вартість спорудження житла з дати укладення договору зросла більше, ніж на 200%, що є істотною зміною обставин, які не залежали від волі відповідача. З метою врегулювання даної ситуації та приведення договору у відповідність до реалій, що склались, відповідач звернувся до позивача з листом, в якому було запропоновано укласти додаткову угоду про збільшення вартості квартири та надіслано проект додаткової угоди. Проте, позивачкою зазначена вище додаткова угода підписана не була, відповіді на направлений відповідачем позивачці лист не надходило. Окрім того вказала, що визначений сторонами договору термін введення будинку в експлуатацію, від якого і слід визначати дату передачі квартири покупцю, є орієнтовним, що свідчить про то, що дата введення будинку в експлуатацію може змінюватися.
Враховуючи викладене, представник відповідача вважає, що права позивача не є порушеними, з огляду на те, що строки здачі об`єкта будівництва в експлуатацію є орієнтовними та не визначеними конкретними датами, відповідач не відмовляв позивачеві у підписанні акту приймання-передачі майнових прав, а відповідач право позивача на набуття в майбутньому у власність квартири, майнові права на яку є предметом договору № 32 К-79, не оспорює та не заперечує, то в даній справі відсутній предмет позову.
20.05.2026 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій наведені представником відповідача доводи у відзиві на позов заперечуються. Так, щодо посилання представника відповідача на зміну істотних обставин, представник позивача вказує, що станом на дату укладення договору № 31 К-79, умови якого були визначені сторонами, в т.ч. умови п.3.2., відповідач свідомо визначив вартість одного квадратного метру на 37 % меншу від опосередкованої. Більше того, після настання «першої» зміни істотних умов, відповідач продовжив укладення тотожних договорів. Також зазначив, що позивач не заперечує та не відмовляється від обов`язку здійснити оплату з врахуванням площі відхилення, але цей обов`язок може виникнути виключно внаслідок дій відповідача, а саме повне завершення об`єкту будівництва.
23.05.2025 від представника відповідача Новокщонової О.М. надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких посилається на недоведеність позовних вимог. 
Ухвалою суду від 15.09.2025 закрито підготовче провадження у справі.
У судовому засіданні представник позивача Чальцев Д.В. підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити у повному обсязі за підстав та обставин, зазначених у позові.
У судове засідання представник відповідача не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомляла.
Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Суд, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що 13.11.2019 між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем ТОВ «Будівнича Компанія «Новий Дім» укладено Договір № 32 К-79 купівлі-продажу майнових прав на квартиру.
Відповідно до пунктів 2.1 та 2.2 вказаного договору продавець продає, а покупець купує майнові права на об`єкт майна у порядку та на умовах, передбачених цим договором, та відповідно до норм Цивільного кодексу України, що визначаються загальні положення про купівлю-продаж. Сторони домовились, що об`єкт нерухомого майна, майнові права на який передаються, є 2-кімнатна квартира, проєктний номер № 79, загальна проєктна площа 64,65 кв.м., що розташована в 2-й секції на 7-ому (сьомому) поверсі четвертої черги будівництва житлового будинку об`єкту капітального будівництва, за адресою: АДРЕСА_5 . 
Відповідно до п. 2.3. Договору, квартира, майнові права на яку передаються за даним договором, повинна відповідати всім необхідним вимогам, та в ній повинен бути виконаний наступний обсяг робіт: штукатурка стін (крім санітарного вузла та ванної кімнати); вирівнююча стяжка підлоги (крім санітарного вузла та ванної кімнати); встановлені вхідні броньовані двері; встановлені металопластикові вікна (п`ятикамерний віконний профіль і двокамерні склопакети); монтаж стояків системи водопостачання та каналізації; підведення систем електроенергії, води, газу до квартири; встановлені прилади обліку газу, електроенергії та води (поквартирні); встановлений двоконтурний котел; підведення інтернет кабелю до квартири.
Право власності на квартиру виникає в покупця з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі та оформлення відповідних правовстановлюючих документів на неї з врахуванням положень, передбачених пунктом 4.4 Договору (пункт 2.5 Договору). 
Відповідно до пункту 3.1 Договору загальна сума Договору становить 517 200, 00 грн., що еквівалентно 21 143,17 доларам США, які обчислено згідно до офіційного курсу Національного Банку України на день та час підписання цього Договору. Ціна продажу Майнового права на один квадратний метр Об`єкту нерухомого майна становить 8 000,00 грн, що еквівалентно 327,04 доларів США, які обчислено згідно до офіційного курсу Національного Банку України на день та час підписання цього Договору. Зазначена у даному пункті Договору загальна сума Договору не є остаточною і підлягатиме перерахунку після повного завершення будівництва Об`єкту, а саме: кінцева сума за даним Договором буде коригуватися Сторонами з врахуванням фактичної кінцевої площі Квартири за цим Договором (площа береться згідно даних технічного паспорта будинку) шляхом перерахунку суми визначеної в цьому пункті Договору з врахуванням площі відхилення (в більшу чи меншу сторону), виходячи з фактичної загальної площі Об`єкта і ціни Майнових права 1 (одного) квадратного метра, визначеного у доларах США на момент перерахунку.
Оплата проводиться шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок продавця згідно графіка: кількість квадратних метрів - 47,30 кв.м., оплата до 17.11.2019, сума - 378 400,00 грн. (пункт 3.2. Договору).
Відповідно до пункту 4.1. Договору майнові права на об`єкт нерухомого майна за цим Договором закріплюється за покупцем з моменту здійснення останнім 100% оплати вартості Майнових прав згідно розділу 3 цього Договору.
Після отримання Продавцем документів про введення в експлуатацію Пускового комплексу, що засвідчує відповідність об`єкта проектній документації та підтверджує його готовність до експлуатації. Продавець здійснює передачу Майнових права на Об`єкт нерухомого майна Покупцю шляхом підписання Акту. Акт підписується сторонами не пізніше 60 робочих днів з дати прийняття Пускового комплексу до експлуатації та здійснення Покупцем оплати 100 (сто) відсотків ціни (суми) Договору (пункту 4.2 Договору).
Згідно з пунктом 5.1.1 підрозділу 5.1 «Зобов`язання сторін» обов`язком Продавця є створення (побудова згідно з пункту 2.3. Договору) та введення в експлуатацію Пусковий комплекс, складовою частиною якого є квартира, Майнові права на яку є предметом даного Договору до кінця 2-го кварталу 2021 року. Передача майнових прав на квартиру покупцеві здійснюється у відповідності до Розділу 4 даного договору.
Згідно з пунктом 5.2.2 підрозділу 5.2 «Обов`язки Покупця» обов`язком Покупця є здійснення оплати майнових права в порядку та на умовах, передбачених Договором.
Договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами або їх уповноваженими представниками і діє до повного виконання Сторонами взятих на себе зобов`язань за Договором, якщо він не буде припинений раніше у відповідності до положень цього договору та чинного законодавства України (пункту 7.1 Договору).
Відповідно до пункту 7.3 Договору сторони визначили та погодили, що продавець має право в односторонньому порядку відмовитися від виконання зобов`язань за цим Договором, наслідком чого є його припинення лише в таких випадках: відмова перерахувати або несвоєчасне перерахування Покупцем, зазначених у пункті 3.1. Договору коштів; порушення Покупцем строків оплати, згідно з пунктом 6.5. більше ніж на 30 календарних днів; в разі отримання (з підтвердженням про вручення) Покупцем повідомлення про необхідність з`явитися для оформлення акту, останній протягом 30 календарних днів не з`явився та/або не підписує Акт без зазначення поважних причин. При наявності поважних причин неявки покупець має письмово попередити про них Продавця.
Зміни та доповнення до цього Договору здійснюються за взаємною згодою Сторін, складають його невід`ємну частину, якщо вони викладені у письмовій формі та підписані Сторонами (пункт 8.1 Договору).
Згідно з пунктом 9.1 Сторони не несуть відповідальності за невиконання чи не належне виконання своїх зобов`язань за цим Договором, якщо це сталося внаслідок дій обставин непереборної сили природного чи іншого характеру, а саме (але не обмежуючись ними): пожежі, повені, землетрусу, воєнних дій будь-якого виду, зміни діючого законодавства, ембарго, епідемії, масових громадських заворушень, блокування роботи органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, настання недієздатності фізичної особи, які роблять виконання умов цього Договору неможливим.
Також пунктом 10.3 Договору визначено, що будь-яка домовленість між Сторонами, яка тягне за собою нові зобов`язання та не виникає з цього Договору, повинна бути письмово підтверджена Сторонами в формі доповнення (додаткової угоди) до Договору, якщо інше не передбачено Договором.
Як видно з долучених позивачем до позовної заяви копій квитанцій, 14.11.2019 платником ОСОБА_1 здійснено оплату 188 600,00 грн на рахунок отримувача «Будівнича компанія «Новий Дім», призначення платежу: «зг. дог.32 К-79 від 13.11.2019 купівлі-продажу майнових прав на квартиру»; 15.11.2019 платником ОСОБА_1 здійснено оплату 189 800,00 грн на рахунок отримувача «Будівнича компанія «Новий Дім», призначення платежу: « зг. дог. 32 К-79 від 13.11.2019 купівлі-продажу майнових прав на квартиру»; 13.12.2019 платником ОСОБА_1 здійснено оплату 38 575,00 грн на рахунок отримувача «Будівнича компанія «Новий Дім», призначення платежу: « зг. дог. 32 К-79 від 13.11.2019 купівлі-продажу майнових прав на квартиру»; 13.01.2020 платником ОСОБА_1 здійснено оплату 40 175,00 грн на рахунок отримувача «Будівнича компанія «Новий Дім», призначення платежу: « зг. дог. 32 К-79 від 13.11.2019 купівлі-продажу майнових прав на квартиру»; 11.02.2020 платником ОСОБА_1 здійснено оплату 28 960,00 грн на рахунок отримувача «Будівнича компанія «Новий Дім», призначення платежу: « зг. дог. 32 К-79 від 13.11.2019 купівлі-продажу майнових прав на квартиру»; 12.03.2020 платником ОСОБА_1 здійснено оплату 32 641,00 грн на рахунок отримувача «Будівнича компанія «Новий Дім», призначення платежу: « зг. дог. 32 К-79 від 13.11.2019 купівлі-продажу майнових прав на квартиру».
Звертаючись до суду із позовними вимогами про визнання майнових прав на об`єкт нерухомого майна та зобов`язання виконати умови договору, позивачем зазначено, що станом на 12.03.2020 нею було внесено кошти передбачені п. 3.1 Договору, а отже виконано свої зобов`язання своєчасно та в повному обсязі, у зв`язку з чим набула майнових прав на отримання у власність квартири. Разом з тим відповідачем до дотримано строку завершення будівництва, станом на дату розгляду справи Пусковий комплекс, у якому розміщений Об`єкт нерухомого майна, майнові права на які передано Договором, укладеного 13.11.2019, в експлуатацію не введено, а також не виконано вимоги п. 2.3. Договору.
У свою чергу відповідачем по справі заперечуються вимоги позивача, зокрема у поданому відзиві представником відповідача зазначено, що у зв`язку з повномасштабним вторгненням рф до України, перебування міста Бучі в окупації, подальші регулярні ракетні обстріли зумовило зупинення виконання будівельних робіт. За цей період істотно змінилась ціна спорудження житла на території Київської області (у порівнянні з ціною за Договором № 32 К-79 зросла більше, ніж на 200%), що є істотною обставиною, яка не залежала від відповідача. Відповідач, як це передбачено положеннями законодавства, здійснює будівництво ЖК «Київський» за рахунок фінансових ресурсів інвесторів, якими є покупці майнових прав на квартири в ЖК «Київський», а тому і темпи будівництва залежить здебільшого від темпів фінансування в об`єкт інвестиції. Вважає, що оскільки п. 5.1.1. Договору не зазначена конкретна дата прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію, строк прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію в Договорі конкретно не визначений. Вказує, що п. 5.1.1. Договору вказує на технічну характеристику житлового будинку. 
Щодо вимог про визнання майнових прав на об`єкт будівництва.
Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (стаття 509 ЦК України).
Згідно ч. 3 ст. 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
У статті 526 ЦК України наголошено на необхідності виконання зобов`язання належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У частині першій статті 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
До загальних засад цивільного законодавства належить свобода договору (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України)
Тлумачення пункту 3 частини першої статті 3 та статті 627 ЦК України свідчить, що свобода договору має декілька складових, зокрема, свобода укладання договору, вибору контрагента, виду договору, визначення умов договору.
Згідно із частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
За положеннями статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За змістом статей 655, 656 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав.
Відповідно до статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.
У частині першій статті 179 ЦК України надано визначення речі, як предмету матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.
Зазначено про поділ речей на нерухомі та рухомі (стаття 181 ЦК України), а також вказано і що до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.
Також у статті 182 цього Кодексу передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Стаття 190 ЦК України визначає майно особливим об`єктом, яким вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Окремо вказано, що майнові права є неспоживчою річчю та визнаються речовими правами.
З аналізу вказаних норм можна зробити висновок, що у ЦК України визначення майнового права відсутнє, оскільки у статті 190 ЦК України міститься вказівка лише про те, що майнові права є неспоживчою річчю і визнаються речовими правами. При цьому не викликає сумніву, що майнові права є об`єктом цивільних правовідносин.
Майновими правами визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги (абзац третій частини другої статті 3 Закону України від 12 липня 2001 року N 2658-III «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність»).
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про інвестиційну діяльність» інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в об`єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) або досягається соціальний ефект. Такими цінностями можуть бути, зокрема, права користування землею, водою, ресурсами, будинками, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права.
Відповідно до ст. 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність» об`єктами інвестиційної діяльності можуть бути будь-яке майно, в тому числі основні фонди і оборотні кошти в усіх галузях економіки, цінні папери (крім векселів), цільові грошові вклади, науково-технічна продукція, інтелектуальні цінності, інші об`єкти власності, а також майнові права.
Згідно ст. 9 Закону України «Про інвестиційну діяльність» основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між суб`єктами інвестиційної діяльності, є договір (угода). Укладення договорів, вибір партнерів, визначення зобов`язань, будь-яких інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України, є виключною компетенцією суб`єктів інвестиційної діяльності.
За положеннями пункту 2 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 № 461, прийняття в експлуатацію об`єктів, що належать до І-ІІІ категорії складності, та об`єктів, будівництво яких здійснено на підставі будівельного паспорта, проводиться шляхом реєстрації Державною архітектурно-будівельною інспекцією України та її територіальними органами поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації.
Положенням пункту 78 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23.08.2016 № 553), для державної реєстрації права власності на окреме індивідуально визначене нерухоме майно (квартиру, житлове, нежитлове приміщення тощо), розміщене в об`єкті нерухомого майна, будівництво якого здійснювалося із залученням коштів фізичних та юридичних осіб, власником такого майна подаються такі документи: 1) документ, що підтверджує набуття у власність особою закріпленого за особою об`єкта інвестування, передбачений законодавством (інвестиційний договір, договір про пайову участь, договір купівлі-продажу майнових прав тощо; 2) технічний паспорт на окреме індивідуально визначене нерухоме майно (квартиру, житлове, нежитлове приміщення тощо). У разі придбання особою безпроцентних (цільових) облігацій, за якими базовим товаром є одиниця нерухомості, документами, що підтверджують набуття у власність закріпленого за особою об`єкта будівництва, є договір купівлі-продажу облігацій та за наявності документ, згідно з яким здійснювалось закріплення відповідного об`єкта інвестування за власником облігацій (договір резервування, бронювання тощо).
Зазначеними нормами встановлено первинний спосіб набуття права власності на річ, на яку раніше не було і не могло бути встановлене право власності інших осіб.
Таким чином саме інвестор, як особа за кошти якої і на підставі договору з яким був споруджений об`єкт інвестування, є особою, якою набувається первісне право власності на новостворений об`єкт інвестування.
Отже, інвестор після виконання умов інвестування набуває майнові права (тотожні праву власності) на цей об`єкт і після завершення будівництва об`єкта нерухомості набуває права власності на об`єкт інвестування як первісний власник шляхом проведення державної реєстрації речових прав на зазначений об`єкт за собою.
У контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції об`єктами права власності можуть бути, у тому числі, «легітимні очікування» та «майнові права» (рішення ЄСПЛ від 23 жовтня 1991 року у справі «Pine Valley Developments Ltd and Others v. Ireland», заява № 12742/87; ухвала ЄСПЛ від 13 грудня 1984 року щодо прийнятності заяви S. v. the United Kingdom, № 10741/84).
Відповідно до пунктів 21, 24 рішення від 01 червня 2006 року у справі «Федоренко проти України» (№ 25921/02) ЄСПЛ вказав, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована ЄСПЛ і в справі «Stretch v The United Kingdom», заява N 44277/98).
У іншій справі (NKM v. Hungary, скарга № 66529/11) у рішенні від 14 травня 2013 року ЄСПЛ зазначив, що «правомірні очікування» підлягають захисту як власне майно і майнові права.
У постанові від 30 січня 2013 року № 6-168цс12 Верховний Суд України визначив майнове право як «право очікування», яке є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав.
Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений деякими, але не всіма правами власника майна, і яке свідчить про правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно або інше речове право на певне майно в майбутньому.
Визначення майнового права як права очікування та повноваження власника таких прав надано у висновках Верховного Суду України, викладених у постановах від 30 січня 2013 року у справі № 6-168цс12, від 15 травня 2013 року у справі № 6-36цс13, від 04 вересня 2013 року у справі № 6-51цс13, від 24 червня 2015 року у справі N 6-318цс15, від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1920цс15, від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1858цс15, від 02 грудня 2015 року у справах № 6-1502цс15 та № 6-1732цс15, від 10 лютого 2016 року у справі № 6-2124цс15, від 16 березня 2016 року у справі N 6-290цс16, від 23 березня 2016 року у справі № 6-289цс16, від 30 березня 2016 року у справах № 6-3129цс15 та № 6-265цс16, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2994цс15, від 25 травня 2016 року у справі № 6-503цс16, від 07 грудня 2016 року у справі № 6-1111цс16.
Вказане свідчить про те, що громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, а також у тому, що набуте ними на законних підставах право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано.
В постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року в справі № 761/20612/15-ц, від 27 лютого 2019 року в справі № 761/32696/13-ц, Верховного Суду в постанові від 12 лютого 2020 року в справі № 638/12414/17 викладено правові висновки, згідно яких у разі невиконання забудовником належним чином взятих на себе зобов`язань, а також відсутності факту введення будинку в експлуатацію, з урахуванням повної та вчасної сплати пайових внесків учасником будівництва, ефективним способом захисту порушених прав останнього є визнання майнових прав на об`єкт інвестування.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 вересня 2021 року у справі № 359/5719/17 вказано, що нормами законодавства встановлено первинний спосіб набуття права власності на річ, на яку раніше не було і не могло бути встановлене право власності інших осіб. Саме інвестор як особа, за кошти якої і на підставі договору з яким був споруджений об`єкт інвестування, є особою, якою набувається первісне право власності на новостворений об`єкт інвестування. Державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийнято в експлуатацію у встановленому порядку. В іншому випадку інвестор не зможе визнати право власності на квартиру до введення будинку в експлуатацію. Згідно із частиною четвертою статті 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Отже, інвестор після виконання умов інвестування набуває майнові права (тотожні праву власності) на цей об`єкт і після завершення будівництва об`єкта нерухомості набуває права власності на об`єкт інвестування як первісний власник шляхом проведення державної реєстрації речових прав на зазначений об`єкт за собою.
Судом установлено, що між сторонами укладено договір про купівлю майнових прав, позивачкою повністю сплачено вартість внеску відповідно до умов договору від 13.11.2019 № 32 К-79 на рахунок відповідача ТОВ «Будівнича компанія «Новий Дім», введення об`єкта будівництва в експлуатацію не відбулось у встановлені договором строки, будівництво об`єкта не завершено.
Згідно пунктом п. 5.1.1 договору купівлі-продажу майнових прав від 26 січня 2021 року встановлений обов`язок продавця ТОВ «БК «Новий Дім» створити (побудувати згідно пункту 2.3. Договору) та ввести в експлуатацію Пусковий комплекс, складовою частиною якого є квартира, Майнові права на яку є предметом даного Договору до кінця 2-го кварталу 2021 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Отже, в даному випадку сторони визначили термін будівництва та введення в експлуатацію, що охоплює конкретно визначений термін, а саме 2 квартал 2021 року.
Водночас, в договорі відсутні умови, що вказаний в цьому договорі плановий термін прийняття будинку в експлуатацію може змінюватися.
У постанові Верховного Суду від 10 березня 2021 року у справі № 607/11746/17 (провадження № 61-18730св20) вказано, що з урахуванням принципів цивільного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності.
За таких обставин, доводи сторони відповідача, що сторони при укладенні договору погодили лише запланований, тобто орієнтовний термін будівництва, що не може тлумачитись як кінцевий та остаточний, відхиляються судом з підстав їх недоведеності та необгрунтованості.
Суд також ураховує, що наданий час склалася усталена судова практика в таких категоріях справ, а саме , що у разі невиконання забудовником належним чином взятих на себе зобов`язань, а також відсутність факту введення будинку в експлуатацію, з урахуванням повної та вчасної сплати внесків за інвестиційним договором, ефективним способом захисту порушених прав є визнання майнових прав на об`єкт інвестування.
Це підтверджується численними рішеннями Верховного Суду, в тому числі постановою Великої Палати Верховного суду від 14.09.2021 у справі № 359/5719/17, рішенням від 21.12.2022 у справі №569/5399/20 та інших.
Виходячи з викладеного, а також враховуючи, що відповідачем суду не надано доказів, щодо наявності форс-мажорних обставин, що унеможливлювали виконання ним своїх зобов`язань, позивачкою при цьому доведено порушення «законних сподівань» отримання права власності на майнові права у зв`язку з невиконанням умов укладеного договору, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, а її права захисту шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на майнові права на об`єкт інвестування.
Що стосується позовних вимог про зобов`язання виконати роботи на об`єкті будівництва, суд зазначає наступне.
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно п. 2.3. Договору, квартира, майнові права на яку передаються за даним договором, повинна відповідати всім необхідним вимогам, та в ній повинен бути виконаний наступний обсяг робіт: штукатурка стін (крім санітарного вузла та ванної кімнати); вирівнююча стяжка підлоги (крім санітарного вузла та ванної кімнати); встановлені вхідні броньовані двері; встановлені металопластикові вікна (п`ятикамерний віконний профіль і двокамерні склопакети); монтаж стояків системи водопостачання та каналізації; підведення систем електроенергії, води, газу до квартири; встановлені прилади обліку газу, електроенергії та води (поквартирні); встановлений двоконтурний котел; підведення інтернет кабелю до квартири. Цей перелік є вичерпним та та не підлягає розширеному тлумаченню, окрім випадків, коли сторони не домовляться письмово про інше.
В обгрунтування зазначеної позовної вимоги, позивач посилався на порушення з боку відповідача договірних зобов`язань в частині передачі покупцю майнових прав на об`єкти нерухомості, що є предметом договору також в частині відмови відповідача виконання робіт визначених п.2.3.Договору.
Разом з тим, позивачем не надано належним та допустимих доказів на підтвердження факту ухилення відповідача від виконання зобов`язання за договором купівлі-продажу майнових прав, а тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині.
Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України.
Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу адвоката.
Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до пункту 12 частини третьої статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Згідно зі статтею 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Дія договору про надання правової допомоги припиняється його належним виконанням (частина перша статті 29 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Відповідно до частин першої, другої статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Аналогічні положення викладені в частинах першій, другій статті 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09.06.2017 (зі змінами, затвердженими З`їздом адвокатів України 15.02.2019) (далі - Правила адвокатської етики).
Відповідно до частини третьої статті 28 Правил адвокатської етики розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю.
З огляду на викладене Верховний Суд у постанові від 05.10.2023 по справі №824/3/23 зауважив, що правовідносини щодо домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах яких розглядаються питання щодо зобов`язання про сплату та строки сплати.
Втручання суду у договірні відносини між адвокатом і клієнтом з питань визначення розміру гонорару чи його зменшення можливо лише за умови обґрунтованості та наявності доказів підтвердження невідповідності витрат фактично наданим послугам (постанови Верховного Суд від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19, від 21.04.2021 у справі № 488/1363/17, провадження № 61-11991св20).
Цивільним процесуальним законом визначено критерії, які необхідно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу, зокрема гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу у справі.
Відповідно до частини другої статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 141 ЦПК України).
Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення Європейського суду з прав людини від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04, пункт 268; від 28.07.1999 у справі «Ботацці проти Італії», заява № 34884/97, пункт 30).
30.10.2026 представником позивача адвокатом Чальцевим Д.В. подано заяву про розподіл судових витрат, в якій просив суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю « Будівнича компанія «Новий дім» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 39 050,00 грн, у якості компенсації понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу.
З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження розміру понесених позивачем ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку із розглядом справи, до заяви про розподіл судових витрат додано, зокрема: 
копію договору № 01/03/25 про надання правової допомоги від 01.05.2025, укладеного між ОСОБА_1 та Адвокатським бюро «Дмитра Чальцева», за умовами якого Бюро зобов`язується надати клієнту за його дорученням комплекс юридичних послуг, а клієнт в свою чергу, зобов`язаний оплатити надані послуги в порядку та на умовах, що визначені даним Договором. Згідно п.4.1 договору, розмір гонорару Бюро визначається за погодинною ставкою. Фактична вартість послуги залежить від складності її надання, об`єму вихідного документу та розраховується виходячи з вартості однієї години роботи адвоката, яка складає 3 000,00 грн.
копію акта прийняття-передачі наданих послуг від 27.10.2025, згідно якого вартість наданих послуг складає 39 050 (тридцять дев`ять тисяч п`ятдесят) гривень 00 копійок;
копію додатку № 1 до Договору про надання правової допомоги № 01/03/25 від 01.03.2025, згідно якого, за взаємною згодою сторони домовилися, що гонорар успіху Бюро буде визначений за фіксованою ставкою, яка складатиме 6 000,00 грн. у випадку повного чи часткового задоволення позовних вимог;
копію рахунку № 27/10/25 від 27.10.25, згідно якого вартість наданих послуг складає 39 050,00 грн.
Таким чином, між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом Чальцевим Д.В. було погоджено вартість послуг за договором у розмірі 39 050,00 грн.
03.11.2026 представником відповідача подано заперечення на заяву про розподіл позовних вимог, в яких просила відмовити позивачеві у стягненні з відповідача витрат на правову допомогу.
Як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 28.12.2020 року по справі № 640/18402/19, розмір винагороди за надання правової допомоги, визначений у договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого часу адвокатом часу.
Разом з тим, за змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При цьому, в питанні зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу слід враховувати висновки Об`єднаної Палати Верховного Суду, зокрема у справі № 922/445/19 (постанова від 03.10.2019) наголошено, що:
- зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт;
- суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28.11.2002 «Лавентс проти Латвії»(Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, зазначено, що за статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (див., серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Ніколова проти Болгарії» та «Єчюс проти Литви», пункти 79 і 112 відповідно).
Тобто, в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Велика Палата Верховного Суду від 07.07.2021 в справі № 910/12876/19.
При цьому, як вказав Верховний Суд у своїй постанові від 07.11.2019 по справі №905/1795/18, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08.04.2020 в справі № 922/2685/19.
Окрім того, Верховний Суд у постанові від 02 червня 2022 у справі №160/6899/20 зазначив про те, що визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 у справі №755/9215/15-ц вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Тож суд може зменшити розмір понесених витрат на правничу допомогу, якщо обсяг робіт і час, витрачений на підготовку документів, є явно неспівмірним із складністю виконаних адвокатом робіт.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд враховує складність справи, об`єм виконаних адвокатом робіт, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також ціну позову та (або) значення справи для сторони, і робить висновок, що слід відшкодувати позивачу за рахунок відповідача витрати на правничу допомогу, у розмірі 20 000, 00 грн., так як саме такий розмір правової допомоги буде співмірним заявленим позовним вимогам.
За таких обставин, суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат на правничу допомогу та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівнича компанія «Новий дім» користь позивача судові витрати на правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн.
Керуючись статтями 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 206, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівнича компанія «Новий дім» про визнання майнових прав на об`єкт нерухомого майна та зобов`язати вчинити дії – задовольнити частково.
Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) право власності на майнові права на об`єкт інвестування, а саме: 2- кімнатну квартиру, проектний АДРЕСА_2 м. Буча, вул. Амосова,4. 
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівнича компанія «Новий Дім» (код ЄРДПОУ 39806784) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) у розмірі 5 106 (п`ять тисяч сто шість) гривень 66 копійок.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівнича компанія «Новий Дім» (код ЄРДПОУ 39806784) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі у 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.
Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - https://court.gov.ua/sud1013/ та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням - http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя Я.М.Третяк