ПОСТАНОВА 
Іменем України

04 травня 2026 року         м. Кропивницький

справа № 387/1064/25
провадження № 22-ц/4809/717/26 

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С.М., суддів: Карпенка О. Л., Мурашка С. І.,
секретар судового засідання Діманова Н. І.,
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача – Служба у справах дітей Помічнянської міської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Калінка-Бондар Олександра Богданівна, на рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 16 грудня 2025 року та на додаткове рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 26 грудня 2025 року та апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Пузир Владислав Олександрович, на додаткове рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 26 грудня 2025 року, в складі головуючого судді Солоненко Т. В.
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позову, відзиву на позов, рішення та додаткового рішення суду першої інстанції.
У червні 2025 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача – Служба у справах дітей Помічнянської міської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, в якому просив визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 та стягнути із відповідачки на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини усіх видів доходів відповідачки щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви в суд і до досягнення дитиною повноліття.
В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі та мають дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Відносини у позивача з відповідачкою не склалися. ОСОБА_2 звернулася до Добровеличківського районного суду Кіровоградської області з позовною заявою про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів (справа №387/666/25).
З народження їхня малолітня донька проживає у житловому будинку, який належить позивачу на підставі договору дарування, де ОСОБА_1 створено всі належні умови для розвитку та виховання доньки, разом з позивачем проживає його неповнолітній син від попереднього шлюбу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Позивач як люблячий батько займається належним вихованням своїх дітей, створює для них всі необхідні умови, дбає про їх розвиток, піклується про їх фізичне та психологічне Для ОСОБА_1 на важливому місці стоїть створення між дітьми сталих, міцних, близьких відносин, як між самими близькими, рідними братом та сестрою.
ОСОБА_1 стверджує, що відповідачка нехтує своїми батьківськими обов`язками, не в достатній мірі займається доглядом за малолітньою донькою, не приділяє достатнього часу для розвитку та виховання дитини. Приділяє більше часу своїм особистим проблемам, спілкуванню зі своїми родичами, які своїм поганим ставленням до позивача, налаштовували відповідачку негативно до відносин між членами сім`ї. Після довгих розмов зі своїми родичами, відповідачка починала влаштовувати скандали, провокувати конфлікти, ображала позивача та його родичів, що вкрай негативно відображалося на емоційному стані дітей.
Відповідачка неодноразово безпідставно викликала поліцію, вводячи в оману працівників поліції, повідомляла, що позивач чинить відносно неї насилля, внаслідок чого органами поліції неодноразово виносилися термінові заборонні приписи відносно неї та позивача. Такою своєю поведінкою ОСОБА_2 намагається усунути позивача як батька від виховання дитини.
Позивач вважає, що відповідачка не може створити належних умов для проживання з нею малолітньої дитини, оскільки не має сталого доходу і власного житла зі створеними належними умовами для проживання дитини. 
В свою чергу, позивач, в разі встановлення місця проживання доньки біля нього, планує піти у відпустку по догляду за дитиною до трьох років. На період знаходження позивача у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, він буде утримувати малолітню доньку та сина на кошти та нарахування від продажу електричної енергії, яка виробляється генеруючою електроустановкою приватного домогосподарства за «зеленим» тарифом, відповідно до довіреності від 12 травня 2025 року. Зазначає, що виплати від продажу електричної енергії за рік становлять близько 240 000,00 грн.
ОСОБА_1 зазначає, що ним створені всі необхідні умови для комфортного проживання дитини, також спільне проживання обох дітей позивача, на його думку, свідчать про те, що проживання малолітньої доньки біля батька буде відповідати найкращим інтересам дитини, тому звернувся до суду із цим позовом.

Відповідачка ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Пузир В. О. подала до суду відзив, в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог позивача. 
Зазначила, що сторони зареєстрували шлюб у Фортечному відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про що вчинено актовий запис № 939, мають спільну малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спільне життя у сторін не склалося у зв`язку з тим, що у них різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння, через що між ними постійно виникали сварки. При цьому, примирення між сторонами неможливе, подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, оскільки у сторін на ґрунті абсолютно протилежних поглядів на сімейне життя, виникла неприязнь один до одного, втрачено почуття любові та поваги.
Відповідачка зазначає, що станом на день подання відзиву на позовну заяву, письмового висновку органом опіки та піклування, щодо розв`язання спору, який виник між позивачем та відповідачкою не складено, а тому твердження позивача про наявність беззаперечних підстав для визначення місця проживання малолітньої доньки з батьком є передчасними.
Крім того, мати схвильована наявними судовими спорами та сварками, що виникають на підґрунті неприязних відносин, і такі обставини прямо впливають на розвиток та зростання (фізіологічний та психоемоційний стан) дитини, що суперечить найкращим інтересам дитини.
Відповідачка не заперечує щодо доводів позивача про матеріальну складову останнього, та зазначає, що сторони спору мають дохід, забезпечені житлом, і кожен з них створив комфортні умови для проживання та гармонійного розвитку дитини. Жодних негативних фактів ставлення до дитини з боку обох батьків не встановлено.
При цьому, позивач згоди на зміну місця проживання матері разом із дитиною не надає та забороняє вжити заходів щодо окремого проживання, що також завдає шкоди дитині.
Зазначає, що ОСОБА_2 з 23 квітня 2025 року, на підставі договору оренди житлового приміщення, винаймає квартиру АДРЕСА_2 . Проте, з огляду на відсутність добровільної згоди позивача на проживання дитини з відповідачкою окремо в зазначеній квартирі, остання разом із дитиною вимушена проживати з позивачем по АДРЕСА_1 .
Доводи позивача про те, що відповідачка багаторазово безпідставно викликала поліцію, вводячи в оману працівників поліції, не відповідають дійсності, спрямовані на маніпулювання фактичними обставинами справи. Зокрема, після виникнення конфлікту між ними позивач не надає можливості ОСОБА_2 разом із малолітньої дитиною безперешкодно пересуватись по м. Помічна. Тоді як відповідачка не обмежує позивача у спілкуванні з дитиною, у пересуванні містом та за його межами без її присутності. 
ОСОБА_2 стверджує, що не має на меті позбавити батька належного спілкування з дитиною, а лише прагне забезпечити її гармонійне фізичне та емоційне зростання, виключивши вплив формальних, тривалих та неодноразових сварок між сторонами. Підтвердженням факту неодноразових сварок, які беззаперечно впливають на дитину, слугують матеріали за зверненнями (повідомленнями) ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до органів поліції.
Вказала, що при вирішенні питання щодо визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , потрібно врахувати її вік (1 повний рік) та той факт, що дитина даного віку не може бути позбавлена постійної участі матері у її вихованні, оскільки діти такого віку надвразливі та природно прив`язані до матері. З урахуванням наведеного, відповідачка вказує на необґрунтованості позовної заяви ОСОБА_1 (а.с.75-79 том 1).

Ухвалою Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 29 жовтня 2025 року прийнято відмову позивача ОСОБА_1 від позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини усіх видів доходів відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви в суд і до досягнення дитиною повноліття.
Провадження у цивільній справі ЄУН 387/1064/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа на стороні позивача без самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей Помічнянської міської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області в частині позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини усіх видів доходів відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви в суд і до досягнення дитиною повноліття закрито (а.с.41 том 2).

Рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 16 грудня 2025 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Служби у справах дітей Помічнянської міської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, про визначення місця проживання дитини біля батька.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що малолітня дитина потребує постійного, якісного догляду, стабільного емоційного контакту, безперервності догляду та середовища, яке сприяє її розвитку. Вік дитини (1 рік 6 місяців) період, коли емоційна прив`язаність до матері зазвичай сильна, а дитина ще потребує постійного фізичного контакту, засвоєння режиму, годування за графіком тощо. На переконання суду роль матері є ключовою для стабільності почуттів дитини. При цьому суд зважив на те, що будь-яких негативних характеристик матері ОСОБА_2 щодо догляду за малолітньою дитиною судом не встановлено. Натомість, за висновками практичного психолога щодо прихильності дитини до батьків, матір більш детально орієнтується в аспектах повсякденного догляду за дитиною, оскільки має провідну роль у забезпеченні базових потреб дитини.
Судом не встановлено обставин, які б давали підстави для висновку, що визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 з позивачем буде мати більш позитивний вплив на дитину, ніж її проживання з матір`ю.

Додатковим рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 26 грудня 2025 року задоволено частково заяву представника відповідачки про ухвалення додаткового рішення.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 195 гривень 00 копійок.
В іншій частині заяви відмовлено.
Позивач у письмових поясненнях категорично заперечує підстави стягнення з нього на користь Відповідачки витрати на оплату правничої допомоги адвоката.
Постановляючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції керувався тим, що загальний розмір витрат на правничу допомогу заявлений представником відповідачки не є пропорційним до предмета спору, а тому вважав, що справедливим і співмірним буде стягнення із позивача на користь відповідачки витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 грн.
Вирішуючи питання про відшкодування витрат стороні, пов`язаних із прибуттям до суду, суд вказав, що вимоги представника відповідачки щодо компенсації його витрат, пов`язаних з проїздом з міста Кропивницького до селища Добровеличківка для участі в судових засіданнях не підтверджено належними та допустимим доказами понесення таких витрат, оскільки з наданих фіскальних чеків неможливо встановити платника коштів за пальне, перевірити дійсний та необхідний розмір витрат, пов`язаних із приїздом адвоката, що не узгоджується з положеннями ст.138 ЦПК України. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення та додаткове рішення суду першої інстанції.
ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Калінка-Бондар Олександра Богданівна, подав до апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 16 грудня 2025 року та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітньої дитини. Крім того, просить скасувати додаткове рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 26 грудня 2025 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви представник ОСОБА_2 – адвоката Пузиря В. О., про ухвалення додаткового рішення.
Представник зазначила, що суд першої інстанції необ`єктивно підійшов до вирішення наявного спору та зробив висновки, виходячи лише зі статевої приналежності батьків та самої дитини, зашивши поза увагою той факт, що першочергова увага має приділятися якнайкращим інтересам дитини, і можливості того з батьків, на чию користь суд ухвалює рішення, такі інтереси забезпечити.
Вказала, що з 10 грудня 2025 року, за власним бажанням, відповідачка залишила житло, в якому проживає позивач з дітьми, залишивши при цьому доньку сторін проживати з батьком. Відтак, донька сторін протягом більш ніж місяця, проживає з батьком, який успішно виконує абсолютно всі батьківські обов`язки відносно доньки одноособово, без будь-якої участі Відповідачки. Наразі, графік роботи ОСОБА_1 адаптований до потреб доньки, яка перебуває на повному утриманні батька, та виховується ним одноособово.
Зазначила, що суд не обґрунтував свої висновки щодо того, що «повсякденний догляд за дитиною, піклування про неї здійснює саме ОСОБА_2 . Батько ОСОБА_1 також приймає участь у вихованні дитини, але основні обов`язки виконує саме матір дитини». Так, роблячи вказаний висновок, суд не надав належної оцінки ряду доказів, наявних в матеріалах справи, в їх сукупності та взаємозв`язку.
Звернула увагу суду, що у матеріалах справи відсутні докази, якими б підтверджувались будь-які активні дії матері дитини щодо її участі у створенні належних житлово-побутових умов, умов для розвитку, навчання та забезпечення належного рівня охорони здоров`я дівчинки. Натомість документи, подані позивачем на підтвердження своєї позиції містять достатньо відомостей, які дають змогу дійти висновку про високу залученість батька у життєдіяльність доньки.
На думку сторони позивача, докази створення батьком належних умов для проживання доньки, активна участь батька у забезпеченні базових життєвих потреб дівчинки, приділення ним належної уваги її розвитку, соціалізації, стану здоров`я, забезпечення батьком матеріальних потреб дитини, а найголовніше бажання зберегти для дитини звичне для неї спокійне емоційне середовище, звичні житлово-побутові умови та коло осіб, до якого вона звикла (батько, братик, бабуся) беззаперечно свідчать про те, що залишення дитини в умовах, які є для неї сталими та комфортними, відповідатиме її найкращим інтересам та нестиме лише позитивні наслідки. Натомість зміна місця проживання дитини на інше житло, у іншому населеному пункті, в іншому складі родини, а виходячи з віддаленості населених пунктів (м. Кропивницький та селище Добровеличківка), фактичне виключення рідних (батька, братика, бабусі) зі щоденного контакту з дитиною, та, фактично, зведення цього контакту до кількох днів на місяць безумовно матиме шкідливі наслідки для психоемоційного стану
Також зазначила, що судом не було встановлено перепон чи неможливості для перебування батька у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років, не враховано перебування дитини на черзі до дитячого навчального закладу та наразі, вже досягнення дитиною віку, з якого вона може його відвідувати, наявність у батька іншого, додаткового заробітку, не пов`язаного з основною роботою, наявність у позивача матері - бабусі дитини, яка як і раніше, так і в подальшому зможе допомагати батькові, у разі потреби, у догляді з донькою. 
Вказала, що поза увагою та належною оцінкою суду залишились також і письмові пояснення ОСОБА_6 , яка пояснила, що малолітня ОСОБА_7 та старший син позивача ОСОБА_8 мають тісний емоційний зв`язок як сестра і брат, тому вважає, що для них краще буде їхнє спільне проживання з батьком. Показаннями свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , допитаних в судовому засіданні, також підтверджувався той факт, що саме позивач більшою мірою приділяв увагу обом своїм дітям, гуляв з ними, забезпечував продуктами харчування, одягом та різного роду речами.
На думку сторони позивача, зібраними матеріалами справи підтверджується хибність висновків суду в оскаржуваному рішенні та наявність підстав для задоволення позову, оскільки визначення місця проживання малолітньої доньки сторін з батьком зберігатиме її усталеним спосіб життя, сімейне оточення, житлово-побутові та соціальні умови.
Вказала, що судом не було надано належної оцінки наслідкам фактичного роз`єднання брата та сестри як і не надано оцінки відповідності такого роз`єднання інтересам доньки сторін. Зазначила, що судом не враховано можливість нанесення психологічної травми й іншій дитині, яка проживає в родині сторін, а саме синові позивача – ОСОБА_4 , 2015 року народження, згідно висновків психолога щодо якого, розлучення його з сестрою та зміна усталеного сімейного оточення безумовно призведе до травматизації та погіршення психоемоційного стану дитини.
Щодо оскарження додаткового рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 26 грудня 2025 року. 
Представник зазначила, що більша частина наданих представником відповідачки доказів про підтвердження витрат на професійну правничу допомогу датовані квітнем -червнем 2025 року, тобто вони були наявні в розпорядженні відповідачки вже більш, ніж протягом 6 місяців, однак подані були лише разом із заявою про ухвалення додаткового рішення 19 грудня 2025 року. При цьому, в заяві про ухвалення додаткового рішення жодним чином не обґрунтовано поважність причин не подання таких доказів суду до закінчення судових дебатів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги ОСОБА_2 на додаткове рішення суду першої інстанції.
ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Пузир Владислав Олександрович, подала до апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування додаткового рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 26 грудня 2025 року та ухвалення нового рішення про задоволення вимог зави ОСОБА_2 та стягнення із позивача на її користь витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 62 794, 61 грн.
Вказав, що судом першої інстанції не враховано, що процесуальна поведінка позивача у справі фактично і призвела до понесення відповідачкою витрат на професійну правничу допомогу.
Звернув увагу, що заява позивача про відмову у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення суду не містить доводів щодо неспівмірності суми витрат понесених стороною відповідачки та аргументів щодо зменшення витрат на професійну правничу допомогу. Вказана заява містить виключно особисті припущення ОСОБА_1 , які не підтверджені жодними письмовими доказами, а тому такі доводи повинні бути залишені без уваги за їх недоведеністю. Вказав, що суд з власної ініціативи, протиправно втрутившись у договірні відносини між Адвокатським об`єднанням та ОСОБА_2 , зменшив суму понесених останньою судових витрат з 62 794,61 грн до 15 195,00 грн. При визначенні розміру таких витрат саме на суму 15 195,00 грн судом не зазначено в чому полягає не співмірність витрат, а також не встановлено, яким критеріям реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру такі витрати не відповідають.
Таким чином, зауважив, що висновки суду про неспівмірність заявленої ОСОБА_2 до відшкодування витрат на правничу допомогу є незаконними.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.
Представник позивача адвокат Калінка-Бондар О. Б. подала відзив на апеляційну скаргу відповідачки, в якому просила скасувати додаткове рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 26 грудня 2025 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви відповідачки про ухвалення додаткового рішення.
В обґрунтування вказала, що стягнуті судом першої інстанції витрати в сумі 15 195 грн є об`єктивно завищеними для такої категорії справ. Вважає, що вартість кожної з наданих адвокатом послуг, які наведені у детальному переліку, є об`єктивно завищеною, оскільки вона визначається виходячи з розміру погодинної оплати роботи адвоката (а.с.212-216 том 3).

Представник відповідачки адвокат Пузир В. О. подав відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 16 грудня 2025 року та на додаткове рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 26 грудня 2025 року залишити без задоволення. Рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 16 грудня 2025 року залишити без змін.
Представник зазначив, що матеріалами справи, поясненнями ОСОБА_2 та поясненнями позивача підтверджено, що останній застосовуючи фізичний та психологічний тиск неодноразово позбавляв ОСОБА_2 можливості вільно пересуватись, без нагляду ОСОБА_1 , разом із дитиною по місту Помічна, Новоукраїнського району Кіровоградської області. Вказує, що позивач встановив надмірний контроль над відповідачкою, оскільки з квітня 2025 року останній жодного разу не відвідував своє постійне робоче місце, у зв`язку з тим, що перебував за своїм постійним місцем проживання з метою встановлення «режимного» контролю за відповідачкою та їх спільною дитиною. Твердження апелянта про те, що з 10 грудня 2025 року позивачка добровільно змінила своє місце проживання та фактично покинула спільну малолітню дитину ОСОБА_3 є такими, що дійсності не відповідають. 
Зазначив, що після оприлюднення повного тексту оскаржуваного рішення у справі № 3687/666/25, яким визначено місце проживання малолітньою дитини разом із ОСОБА_2 , остання намагалась змінити своє місце проживання разом із дитиною, однак застосувавши фізичну силу позивач (в руках із ножем) відібрав малолітню дитину від ОСОБА_2 . Одночасно із цим, з 10 грудня 2025 року позивач не надає можливості ОСОБА_2 бачитись та проводити час із своєю малолітньою дитиною та вчиняє дії спрямовані на приховування дитини від рідної матері, яка батьківських прав на неї не позбавлена, та не перебуває на будь-якому із обліків, що можуть мати негативний характер для дитини.
Зауважує, що наявність у позивача дітей від інших осіб, які не є учасниками справи, не може бути вирішальною обставиною у справі, оскільки старший син останнього не позбавлений материнського піклування рідної матері, а остання відповідно батьківських прав відносного свого сина. А тому формальне зазначення наявності у позивача двох дітей не може бути підставою для прийняття рішення на користь позивача. Вважає, що дані твердження зазначені формально з метою маніпулювання внутрішнім переконанням судді.
Представник звернув увагу, що матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_2 позбавлена можливості забезпечити найкращі інтереси дитини, проживаючи на орендованій квартирі. Остання протягом перебування даної справи на розгляді в Добровеличківському районному суді Кіровоградської області піклувалась про дитину, та забезпечувала оплату по орендованій квартирі, в якій остання фактично не проживала, оскільки позивач фізично позбавляв можливості змінити місце проживання до вирішення спору в суді першої інстанції. Водночас, останній допустив суперечливу поведінку, отримавши рішення про задоволення вимог ОСОБА_2 у справі №387/666/25 та рішення про відмову у задоволення вимог ОСОБА_1 у справі №387/1064/25, ОСОБА_1 застосувавши фізичну силу, вчинивши кримінальний проступок, відібрав дитину та позбавив відповідачку можливості спілкуватись із рідною малолітньою дитиною, яка у своєму віці (1 рік та 9 місяців) беззаперечно потребує уваги від матері.
Щодо тверджень позивача про наявність підстав для відмови в стягненні заявлених відповідачкою витрат на професійну правничу допомогу зазначив, що такі твердження є необґрунтованими та незаконними. Як підтверджено матеріалами справи, та встановлено судом першої інстанції в оскаржуваному додатковому рішенні, уповноважений представника ОСОБА_2 адвокат Пузир В. О. разом із відзивом подав заяву про намір подання доказів на понесення витрат на професійну правничу допомогу після винесення рішення по суті спору. Крім цього, відповідну заяву продубльовано на стадії дебатів та, відповідно, перед переходом на стадію ухвалення судового рішення. Така обставина підтверджується технічним записом останнього судового засідання у справі, яке проведено 16 грудня 2025 року. Відтак, вважає, що стороною відповідача дотримано всіх визначених процесуальним законодавством вимог, щодо вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу після ухвалення судового рішення по суті спору, у формі додаткового рішення (а.с.221-227 том 3).

Позиція апеляційного суду.
Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 , його представника – адвоката Калінки-Бондар О. Б., відповідачки ОСОБА_2 та її представника – адвоката Пузиря В. О., вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційних скарг, законність і обґрунтованість рішення та додаткового рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягають залишенню без задоволення, а рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 16 грудня 2025 року та додаткове рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 26 грудня 2025 року – без змін.
Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.
Згідно копії свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 , виданого 23 листопада 2023 року Фортечним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), 23 листопада 2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_12 зареєстрували шлюб у Фортечному відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса), актовий запис № 939. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини ОСОБА_13 (а.с.74 том 2).
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 17 травня 2024 року Добровеличківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Новоукраїнському району Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса) (а.с. 17 том 1).
Позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_6 є батьками малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого виконавчим комітетом Помічнянської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, актовий запис 1 (а.с. 18 том 1).
Згідно копії договору дарування житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, посвідченого державним нотаріусом Добровеличківської державної нотаріальної контори Левітчук Г. Б. 30 липня 2013 року, ОСОБА_1 є власником житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, що розташований у АДРЕСА_1 (а.с.9 том 1).
За змістом копії акту обстеження умов проживання дітей №44 від 01 травня 2025 року, комісією у складі заступника міського голови Щербатюка А. С., фахівця КЗ «ЦНСП» Кобець А. В., спеціаліста ССД Помічнянської міської ради Османової Д. М., проведено обстеження умов проживання за адресою АДРЕСА_1 . За вказаною адресою проживають ОСОБА_1 – батько, ОСОБА_2 – мати, ОСОБА_3 – донька. Санітарно-гігієнічні умови на достатньому рівні. Житлово-побутові умови добрі. Будинок складається з передпокою, ванної кімнати, кухні, коридору. Будинок облаштований необхідними меблями та побутовою технікою. Для ОСОБА_7 створені всі необхідні умови для комфортного розвитку та проживання. Дівчинка має окреме ліжко, шафу для одягу та іграшки. Дитина отримує збалансоване харчування. Одяг та взуття відповідно до сезону. Батько дитини ОСОБА_14 працює в Локомотивному ДЕПО ТЧ4 на посаді машиніста електровоза. Мати ОСОБА_15 перебуває в декретній відпустці (а.с.11 том 1).
Згідно копії акту обстеження умов проживання дітей №73 від 07 липня 2025 року комісією у складі начальника ССД ОСОБА_16 , спеціаліста ССД ОСОБА_17 , практичного психолога УРЦ ОСОБА_18 , фахівця КЗ «ЦНСП» ОСОБА_19 , проведено обстеження умов проживання за адресою по АДРЕСА_1 . За вказаною адресою проживають ОСОБА_1 – батько, ОСОБА_2 – мати, ОСОБА_3 – син, ОСОБА_3 – донька. Санітарно-гігієнічні умови на достатньому рівні. Житлово-побутові умови добрі. Будинок складається з передпокою, ванної кімнати, кухні, коридору. Будинок облаштований необхідними меблями та побутовою технікою. Для розвитку та виховання дітей створені всі необхідні умови для комфортного розвитку та проживання ОСОБА_20 мають окремі ліжка, шафу для одягу, зону для ігор та розвитку. Діти отримують збалансоване харчування. Одяг та взуття відповідно до сезону. Батько дітей ОСОБА_14 працює в Локомотивному ДЕПО ТЧ4 на посаді машиніста електровоза. Мати ОСОБА_15 перебуває в декретній відпустці по догляді за дитиною. ОСОБА_8 навчається в ліцеї №1 ім. Березняка (а.с.52 том 1).
Відповідно до копії характеристики на ОСОБА_1 , виданої головою вуличного комітету Лагодою Т. П. з`ясовано, що ОСОБА_1 за час проживання зарекомендував себе з позитивної сторони, скарг від сусідів не надходило. Проживає разом з дружиною і дітьми. Зі старшим хлопчиком грає у футбол, їздить на рибалку, вчить їздити на мотоциклі та машині, а також ремонтують техніку. Донька є татова улюблениця, для неї він створив на території свого домоволодіння дитячий майданчик, який оснащений гойдалкою, гіркою, пісочницею, турніком, батутом та ін. Дівчинка на вулиці гуляє переважно із татом (а.с.12 том 1).
З копії довідки, виданої органом самоврядування виконавчого комітету Помічнянської міської ради Кіровоградської області слідує, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами за адресою у АДРЕСА_1 . Будинок просторий та має охайний вигляд, має всі комунікації. Розмір присадибної ділянки дозволяє мати і має город, дитячий майданчик. Такі заклади як: дитячий садочок, школа, музична школа, стадіон, центри ПМСД, лікарня, міський будинок культури, ІРЦ, банк та міська рада знаходяться на відстані 600-800м. Донька ОСОБА_3 записана в чергу на місце в дитячий садочок №1 «Ясочка». ОСОБА_1 зарекомендував себе відповідальним та доброзичливим. Батько двох дітей. В конфліктних ситуаціях помічений не був (а.с.13 том 1).
Згідно копії довідки №736 виконавчого комітету Помічнянської міської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області від 02 травня 2025 року, ОСОБА_1 , зареєстрований у АДРЕСА_1 , до складу його сім`ї входять дружина ОСОБА_2 , син ОСОБА_3 , донька ОСОБА_3 ( а.с. 14 том 1).
Відповідно до копії довідки КНП Помічнянський центр первинної медико-санітарної допомоги від 05 травня 2025 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходиться на обліку у лікаря-педіатра КНП "Помічянський ЦПМСД» з 22 травня 2024 року, дитина здорова, батько завжди цікавиться здоров`ям дитини (а.с.14 том 1).
Зі змісту копії акту про фактичне місце проживання малолітньої дитини №1 від 21 липня 2025 року з`ясовано, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , фактично проживають з батьком ОСОБА_1 з моменту народження і по теперішній час (а.с.59-60 том 1).
Відповідно до копії висновку практичного психолога щодо прихильності дитини до батьків років з`ясовано, що ОСОБА_7 демонструє позитивну емоційну реакцію та безпечно почувається як поруч із матір`ю, так і з батьком. Обидва батьки беруть участь у її догляді, проте матір більш детально орієнтується в аспектах повсякденного догляду за дитиною, оскільки має провідну роль у забезпеченні базових потреб дитини (а.с. 93 том 1).
Згідно копії характеристики, виданої ТЧМІ АТ "Українська залізниця" В. Томашевським, ОСОБА_1 працює у виробничому підрозділі "Локомотивне депо Помічна" служби локомотивного господарства Регіональної філії "Одеська залізниця". Працював на посаді слюсаря з огляду та ремонту рухомого складу 3 розряду з 20 лютого 2015 року, на посаді помічника машиніста електровоза працював з 16 квітня 2015 року. З 20 лютого 2020 року працює на посаді машиніста електровоза 2 класу кваліфікації (з 26 жовтня 2023 року) зарекомендував себе з працьовитим та дисциплінованим працівником, регулярно відвідує технічні заняття і працює над збільшеннями свого рівня знань, порушень трудової дисципліни і суспільного порядку не мав. До виконання посадових обов`язків ставиться добросовісно та відповідально (а.с. 15 том 1).
Відповідно до копії довідки про доходи АТ "Українська залізниця" Регіональної філії "Одеська залізниця" служба локомотивного господарства від 15 квітня 2025 року з`ясовано, що ОСОБА_1 за період з квітня 2024 року по березень 2025 року нараховано заробітну плату в розмірі 507 127,75 грн (а.с.16 том 1).
Згідно копії довідки про доходи АТ "Українська залізниця" Регіональної філії "Одеська залізниця" служба локомотивного господарства від 07 липня 2025 року з`ясовано, що ОСОБА_1 за період з липня 2024 року по березень 2025 року нараховано заробітної плати в розмірі 458 610,14 гривень (а.с.70 том 1).
Відповідно до копії довідки про проходження попереднього періодичного та позачергового психіатричних оглядів, у тому числі на предмет вживання психотропних речовин №61, з`ясовано, що станом на 15 січня 2025 року ОСОБА_1 пройшов огляд, згідно з яким психіатричні, у тому числі спричинені вживанням психоактивних речовин, протипоказань для виконання обов`язків машиніста електровоза відсутні (а.с.56 том 1).
Згідно копії посвідчення № НОМЕР_3 від 26 листопада 2024 року ОСОБА_1 надано відстрочку від призову на військову службу на період мобілізації та на воєнний час на строк дванадцять місяців (а.с. 92 том 1).
Зі змісту копії довідки виконавчого комітету Помічнянської міської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області від 18 липня 2025 року №135/01-21/1 з`ясовано, що ОСОБА_1 зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 . Діти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживають по АДРЕСА_1 з народження і по теперішній час (а.с. 62 том 2).
Відповідно до копії договору безоплатного користування житлом від 24 липня 2025 року, укладеного між ОСОБА_21 (надавач) та ОСОБА_1 (одержувач), ОСОБА_1 набуває права безоплатного користування житловим будинком у АДРЕСА_3 для його особистого проживання та проживання членів його сім`ї, строком на два роки (а.с. 64,65 том 2).
Згідно копії довіреності від 12 травня 2025 року, посвідченої приватним нотаріусом Новоукраїнського районного нотаріального округу Кіровоградської області Левітчук Г. Б. 12 травня 2025 року, зареєстрованої в реєстрі нотаріальних дій за №1067, в Єдиному реєстрі довіреності за реєстраційним номером 58055589, ОСОБА_21 уповноважує ОСОБА_1 , серед іншого, вести всі дії відповідно до договору про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим тарифом» приватного господарства №050103152, з правом повного розпорядження електроенергією, отримувати плату, кошти та всі нарахування відповідно до договору продавати електричну енергію, вироблену генеруючою електроустановкою приватного домогосподарства понад власне споживання протягом розрахункового періоду, постачальнику універсальних послуг за «зеленим тарифом» на період декретної відпустки по догляду за дітьми (а.с. 28,29 том 1).
Відповідно до копій актів купівлі-продажу електричної енергії за договором купівлі-продажу електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним господарством від 29 вересня 2022 року, особовий рахунок № НОМЕР_4 , в період січень – грудень 2024 року споживачем передано постачальнику електричну енергію, з відрахуванням податків та зборів, на загальну суму 238 758,42 грн (а.с.30-32 том 1).
Згідно довідки № 29, виданої Опорним закладом "Ліцей №1 імені Героя України Березняка Євгена Степановича Помічнянської міської ради Кіровоградської області" 25 квітня 2025 року, ОСОБА_4 , 2015 року народження з 01 вересня 2021 року навчається в даному навчальному закладі. Батьки ОСОБА_1 та ОСОБА_6 цікавляться життям сина, беруть участь у його вихованні, відвідують батьківські збори (а.с.19 том 1).
Відповідно до копії характеристики, виданої Опорним закладом "Ліцей №1 імені Героя України ОСОБА_22 Помічнянської міської ради Кіровоградської області" ОСОБА_4 , ОСОБА_23 навчається в школі четвертий рік, на уроках активний, із задоволенням працює в групах та парах. З усіх навчальних предметів полюбляє математику, фізичну культуру. Антон активний у позашкільній діяльності, має здібності у спорті, відвідує спортивний гурток, приймає участь у змаганнях по футболу. Антон товариський, має друзів серед однолітків та учнів старших класів. Батьки забезпечують хлопчика всім необхідним в залежності від потреб (а.с. 19 зворот том 1).
З копії довідки психолога від 12 травня 2025 року з`ясовано, що ОСОБА_23 відвідує індивідуальні консультації у практичного психолога, мета зустрічей – виявлення емоційного стану дитини та покращення психоемоційного стану дитини (а.с. 20 том 1).
Згідно психологічного висновку щодо емоційного стану ОСОБА_24 , 10 років з`ясовано, що після розлучення батьків ОСОБА_8 пережив сильне емоційне потрясіння. Батько вдруге одружився і в новій родині народилась донька, хлопчик дуже прив`язався до сестрички. Вважає її головною у своєму житті. У взаємодії з психологом проявляє захисну реакцію намагається відгородити сестру від болю та емоційних переживань. Хлопчик переживає тривогу щодо розлучення батька вдруге. Присутність сестри є для нього джерелом стабільності, тепла та емоційної безпеки. Потенційне розлучення з нею може мати негативний вплив на його психоемоційний стан (а.с.54 том 3).
Відповідно до копії договору оренди житлового приміщення від 23 квітня 2025 року, укладеного між ОСОБА_25 та ОСОБА_2 , остання набула право тимчасового платного користування житловим приміщенням (квартира) у АДРЕСА_4 , строком на 11 місяців (а.с. 94 том 1).
Зі змісту копії акту обстеження умов проживання від 23 липня 2025 року з`ясовано, що працівниками управління з питань захисту прав дітей КМР проведено обстеження умов проживання квартири за адресою: АДРЕСА_4 . Обстеженням встановлено, що наявні всі комунальні зручності, кімнати квартири облаштовані меблями та побутовою технікою, одяг та речі повсякденного користування (а.с.96 том 2).
За змістом копії висновку щодо визначення місця проживання малолітньої дитини, затвердженого рішенням виконавчого комітету Помічнянської міської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області від 31 липня 2025 року №103, орган опіки та піклування об`єктивно не може визначити доцільність проживання дитини біля одного із батьків, тому повністю довіряє суду у прийняті рішення щодо цього спору (а.с.42-45 том 2).
Згідно копії листа ГУНП в Кіровоградській області Новоукраїнський РВП ВП №2 (селище Добровеличківка) від 12 червня 2025 року з`ясовано, що відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення передбачене ч.2 ст. 173-8 КУпАП від 13 травня 2025 року, винесено тимчасові заборонні приписи 11 травня 2025 року, 16 квітня 2025 року, 28 березня 2025 року. Відносно ОСОБА_2 складались протоколи про вчинення адміністративного правопорушення від 29 березня 2025 року за ч. 2 ст. 173-8 КУпАП (звільнено від відповідальності), 13 травня 2025 року за ч.2 ст. 173-8 КУпАП (на розгляді у суді), 27 травня 2025 року за ч. 2 ст. 173-8 КУпАП (на розгляді у суді). Було винесено тимчасові заборонні приписи 26 травня 2025 року, 11 травня 2025 року. 16 квітня 2025 року та 28 березня 2025 року. Протягом останніх 4 місяців між собою конфліктують, знаходяться на стадії розлучення, на обліках перебувають лише як « ОСОБА_26 » (а.с.95 зворот том 1). 
Свідок ОСОБА_6 в письмових поясненнях показала, що є колишньою дружиною позивача. Пояснила, що бути присутньою в судовому засіданні 29 жовтня 2025 року не має можливості у зв`язку з виїздом за кордон, тому надає письмові пояснення свідка. Зазначила, що ОСОБА_1 є зразковим батьком своїх дітей. У період їхнього шлюбу ОСОБА_1 фактично взяв на себе основні обов`язки з виховання сина, приділяв йому багато уваги, забезпечував сім`ю всім необхідним, займався побутовими справами та господарством. Саме завдяки його відповідальному ставленню було вирішено, що для сина буде краще проживати з батьком. Свідок вважає, що і для доньки ОСОБА_7 краще буде проживати разом з батьком, оскільки він довів свою здатність забезпечувати виховання та належні умови для дітей. Син ОСОБА_8 буде хвилюється через можливе розлучення з сестрою. Вони мають тісний емоційний зв`язок, багато часу проводять разом, і з його слів, він хоче, щоб вони обоє проживали з батьком. (а.с.173,174 том 1).
Допитана в судовому засіданні в суді першої інстанції свідок ОСОБА_9 , суду пояснила, що проживає по сусідству з позивачем біля двадцяти років, відповідно ОСОБА_1 знає добре. ОСОБА_2 знає погано, майже не бачить її. Зазначила, що з того часу, як у сторін почався процес розлучення, до їх будинку дуже часто приїздила поліція. ОСОБА_2 за останній час для доньки нічого не купила. Як правило мати ОСОБА_14 купує необхідні для їхньої родини речі. Також придбанням продуктів харчування та товарів побуту займається сам ОСОБА_14 . З дитиною гуляє в більшості ОСОБА_27 гуляла ОСОБА_15 , свідок того не бачила. ОСОБА_15 любить себе, займається як правило собою. На думку свідка, дитині буде краще проживати з батьком, оскільки мати не зможе забезпечити дитину, адже не має доходів та житла. Свідок вважає, що ОСОБА_15 має бажання стати сурогатною мамою, оскільки цікавилась у неї цим питанням, і на цій основі між сторонами виник конфлікт, після чого між ними почався процес розлучення.
Допитаний в судовому засіданні в суді першої інстанції свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що працює разом з позивачем ОСОБА_1 на залізниці, та товаришує з ним. Вважає, що конфлікти в родині ОСОБА_14 почали виникати на тій підставі, що ОСОБА_15 не була задоволена фінансовим забезпеченням з боку ОСОБА_14 . Часто провокувала його на конфлікти, а згодом подала на розлучення. Свідку відомо, що ОСОБА_14 неодноразово перераховував ОСОБА_15 значні грошові кошти, але вона всерівно була незадоволена фінансовим забезпеченням. Одного разу свідок був в гостях у ОСОБА_14 , вони сиділи на вулиці і з ними була донька ОСОБА_7 . ОСОБА_15 в цей час була в будинку. Потім вийшла з будинку, підійшла до них та забрала доньку. На прохання ОСОБА_14 залишити доньку з ним, ОСОБА_15 не відреагувала, чим спровокувала конфлікт.
Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні в суді першої інстанції суд пояснив, що працює разом з позивачем ОСОБА_1 на залізниці та товаришує з ним. Свідок показав, що стосунки в родині ОСОБА_14 були добрі, він піклувався про ОСОБА_15 . Під час вагітності возив ОСОБА_15 до лікарні. З 2024 року в сім`ї ОСОБА_14 почались конфлікти, ініціатором яких була ОСОБА_15 , яка була незадоволена фінансовим становищем. Зі слів ОСОБА_14 свідку відомо, що одного разу ОСОБА_15 попросила в нього кошти на придбання куртки для доньки. ОСОБА_14 перерахував їй кошти, проте вона не купила куртку, а розпорядилась цими коштами на власний розсуд, на свої потреби. Також свідок повідомив, що зі слів ОСОБА_14 йому відомо, що ОСОБА_15 взяла в борг грошові кошти в сумі 6000,00 грн у своєї сестри та пообіцяла, що кошти віддасть ОСОБА_14 . Згодом ОСОБА_14 почали телефонувати, вимагати повернення коштів та погрожувати. Свідок вказав, що особисто бачив в телефоні ОСОБА_14 , що він неодноразово перераховував ОСОБА_15 грошові кошти. Також вказав, що ОСОБА_15 не добре відносилась до ОСОБА_8 – сина позивача, не хотіла з ним займатись уроками, вчиняла конфлікти в сім`ї , коли була потреба щось купити ОСОБА_8 .
Апеляційним судом з`ясовано, що у квітні 2025 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 (справа ЄУН №387/666/25) та просила:
-розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який 23 листопада 2023 року зареєстровано Фортечним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса), про що зроблено актовий запис № 939;
-визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із матір`ю ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_5 ;
- стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання їх спільної дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви в суд і до досягнення нею повноліття;
- стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви в суд і до досягнення дитиною трьох річного віку.
Рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 09 грудня 2025 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів задоволено (https://reyestr.court.gov.ua/Review/132737267).
Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 23 листопада 2023 року у Фортечному відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 939.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно до повноліття дитини, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25 квітня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнуто з ОСОБА_1 на особисте утримання ОСОБА_2 аліменти в розмірі 1/6 частини всіх видів доходів відповідача щомісячно до досягнення донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьохрічного віку.
Допущено негайне виконання рішення та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти в межах суми платежу за один місяць.
Визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Рішення суду мотивовано тим, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, сторони не ведуть спільного господарства, не підтримують сімейних відносин, між ними відсутні взаєморозуміння та взаємна підтримка.
З урахуванням принципу добровільності шлюбу та положень сімейного законодавства, суд першої інстанції дійшов висновку, що подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, у зв`язку з чим наявні правові підстави для його розірвання.
Вирішуючи спір щодо визначення місця проживання малолітньої дитини, суд першої інстанції виходив із необхідності забезпечення її найкращих інтересів, врахувавши вік дитини, її потребу у постійному догляді, фактичне проживання разом із матір`ю, а також те, що саме позивачка здійснює основний догляд і забезпечує належні умови для її розвитку.
Щодо вимог про стягнення аліментів, суд першої інстанції виходив із обов`язку батьків утримувати дитину та встановив, що відповідач належним чином не виконує цього обов`язку добровільно, а тому урахуванням потреб дитини, матеріального становища сторін та відсутності доказів неможливості сплати аліментів, визнав обґрунтованим їх стягнення у частці від доходу відповідача із встановленням мінімального гарантованого розміру.
Крім того, суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_2 здійснює постійний догляд за малолітньою дитиною, що обмежує її можливість працювати та самостійно забезпечувати себе матеріально, тоді як відповідач є працездатним і може надавати матеріальну допомогу, однак цього не робить, у зв`язку з чим дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання позивачки до досягнення дитиною трирічного віку.
Станом на день розгляду цієї справи в суді апеляційної інстанції, зазначене судове рішення в частині визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , залишено без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 25 березня 2026 року.

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.
Щодо доводів апеляційної скарги позивача на рішення суду першої інстанції.
Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.
Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.
Суд - це фактично останній інструмент, який підлягає використанню при вирішенні сімейних спорів, коли спір неможливо вирішити іншим шляхом.
Водночас розлучення має відбутися таким чином, щоб батько і матір як і раніше співпрацювали при виконанні батьківських обов`язків.
Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини).
Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.
Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.
Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.
Рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першочергово повинні бути визначені й враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору. При визначенні місця проживання дитини судам потрібно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах (постанова Верховного Суду від 14 вересня 2022 року у справі № 466/1017/20).
Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки стосовно дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.
При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню такі базові елементи: (а) погляди дитини; (б) індивідуальність дитини; (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин; (г) піклування; захист і безпека дитини; (ґ) вразливе положення; (д) право дитини на здоров`я; (е) право дитини на освіту (постанова Верховного Суду від 04 серпня 2021 року у справі № 654/4307/19).
Також підлягають врахуванню: (1) спроможність кожного з батьків піклуватися про дитину особисто; (2) стосунки між дитиною і батьками в минулому; (3) бажання батьків бути опікунами; (4) збереження стабільності в оточенні дитини, йдеться про місце проживання (дім), школу, друзів; (5) бажання дитини.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 352/2324/17 (провадження № 61-14041св19) вказано, що:
«питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що розлучення батьків для дітей - це завжди тяжке психологічне навантаження, а дорослі, займаючись лише своїми проблемами, забувають про кардинальні зміни в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 листопада 2021 року в справі № 754/16535/19 (провадження № 61-14623св21) вказано, що:
«під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 січня 2020 року у справі № 148/1555/17 (провадження № 61-7147св19) зазначено, що:
«рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин справи, а вже тільки потім права батьків.
Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що для дітей розлучення батьків - це завжди тяжке психологічне навантаження, пов`язане, зокрема, з кардинальними змінами в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо.
Вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновок органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюб, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства».
Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
У справі, що переглядається апеляційним судом, позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визначити місце проживання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 . В обґрунтування своїх позовних вимог зазначав про те, що з 2023 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, мають спільну доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відносини у сторін не склалися, у зв`язку з чим, відповідачка звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. Позивач, в свою чергу, вказує, що відповідачка ОСОБА_2 нехтує своїми батьківськими обов`язками, не в достатній мірі займається доглядом малолітньої дитини, не приділяє їй достатньо часу, а тому вважає, що донька має проживати з ним.
Між сторонами склалася ситуація, в якій батьки не взмозі віднайти способи проживання дитини з батьками і належним чином забезпечити те, що потрібно дитині, за взаємним погодженням. Ця ситуація потребує втручання з боку держави та внутрішнє переконання суду, яке ґрунтується на повній та всебічній оцінці всіх обставин у сукупності, оскільки враховуючи незначний вік дитини, суд не має можливості з`ясувати її думку.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції правомірно керувався тим, що малолітня дитина потребує постійного, якісного догляду, стабільного емоційного контакту, безперервності догляду та середовища, яке сприяє її розвитку. Вік дитини (1 рік 6 місяців) період, коли емоційна прив`язаність до матері зазвичай сильна, а дитина ще потребує постійного фізичного контакту, засвоєння режиму, годування за графіком тощо. Суд врахував, що роль матері є ключовою для стабільності почуттів малолітньої дитини. При цьому будь-яких негативних характеристик матері ОСОБА_2 щодо догляду за малолітньою дитиною судом не встановлено. 
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до п. 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866 передбачено, що під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини. Під час вирішення питання щодо визначення місця проживання дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини та інші обставини, що мають істотне значення. Після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення.
Згідно положень ч. 5 ст. 19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Згідно висновку щодо визначення місця проживання малолітньої дитини, затвердженого рішенням виконавчого комітету Помічнянської міської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області від 31 липня 2025 року №103, орган опіки та піклування встановив, що на момент 24 липня 2025 року права та інтереси дитини не порушені, дитина проживає разом з батьками, забезпечена всім необхідним для гармонійного розвитку та виховання за віком. Враховуючи вік малолітньої дитини з`ясувати її думку відносно визначення місця проживання неможливо. Зазначено, що орган опіки та піклування об`єктивно не може визначити доцільність проживання дитини біля одного із батьків, тому повністю довіряє суду у прийняті рішення щодо цього спору (а.с.42-45 том 2).
Суд першої інстанції правильно звернув увагу на те, що висновок органу опіки і піклування є необґрунтованим та не містить відповідей щодо вирішення спору.
Щодо доводів апеляційної скарги позивача про те, що суд першої інстанції необ`єктивно підійшов до вирішення наявного спору та зробив висновки, виходячи з статевої приналежності батьків, колегія суддів зазначає, що під час розгляду цієї справи установлено, що як батько, так і мати дитини належним чином ставляться до виконання батьківських обов`язків, висловлюють в однаковій мірі бажання піклуватися про розвиток малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Апеляційний суд враховує, що згідно висновку практичного психолога щодо прихильності дитини до батьків років, дитина ОСОБА_7 демонструє позитивну емоційну реакцію та безпечно почувається як поруч із матір`ю, так і з батьком. Обидва батьки беруть участь у її догляді, проте матір більш детально орієнтується в аспектах повсякденного догляду за дитиною, оскільки має провідну роль у забезпеченні базових потреб дитини. 
Разом з тим, відносини між батьками дитини носять конфліктний характер, спори виникають саме з приводу визначення місця проживання дитини, якій всього лише 1 рік 7 місяців (станом на час ухвалення судом першої інстанції рішення) тому у контексті першочергового врахування інтересів дитини, які переважають над інтересами батьків, колегія суддів вважає, що для забезпечення інтересів дитини саме визначення місця проживання дитини із матір`ю відповідатиме її інтересам, сприятиме повноцінному вихованню та розвитку.
Батько дитини, який безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того з ким дитина буде проживати.
Жодних доказів не виконання матір`ю батьківських обов`язків, чи вчинення будь-яких неправомірних дій щодо доньки апелянтом не надано, а судом не встановлено.
У даній справі не встановлено фактів жорстокого поводження матері ОСОБА_2 щодо дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як і не встановлено, що середовище в якому проживає відповідачка є особливо непридатним або неблагополучним.
Суд апеляційної інстанції враховує, що дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.
Посилання апелянта, що позивач опікується дитиною та має можливість утримувати її, бере активну участь у забезпеченні базових життєвих потреб дівчинки, а тому існують всі підстави вважати, що в інтересах дитини необхідно визначити місце її проживання з батьком, колегія суддів відхиляє, у зв`язку з тим, що матеріально-побутовий стан одного з батьків сам по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини, оскільки на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, утримання, навчання і розвиток дитини.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що у наданих позивачем письмових доказах, жодного слова не зазначено про активні дії матері дитини щодо її участі у створенні належних житлово-побутових умов, умов для розвитку, навчання та забезпечення належного рівня охорони здоров`я, колегія суддів зазначає, що вказані докази самі по собі не можуть бути підставою для визначення місця проживання дитини саме з батьком. Так, дійсно, вони характеризують риси характеру позивача, підтверджують належні побутові умови, які ним створені, однак не є визначальними у вирішенні вказаного питання, оскільки такі обставини підлягають оцінці у сукупності з іншими доказами, зокрема щодо психологічного зв`язку дитини з кожним із батьків, її вікових особливостей та потреб у стабільності.
Зокрема, відповідачкою надано копію акту обстеження умов проживання від 23 липня 2025 року. Так, працівниками управління з питань захисту прав дітей КМР проведено обстеження умов проживання квартири за адресою: АДРЕСА_4 , яку орендує ОСОБА_2 . Обстеженням встановлено, що наявні всі комунальні зручності, кімнати квартири облаштовані меблями та побутовою технікою, одяг та речі повсякденного користування.
Судом при визначенні місця проживання дитини, перш за все, беруться до уваги інші критерії, зокрема ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, у тому числі обов`язків по вихованню дитини, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, з урахуванням якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Натомість матеріально-побутове забезпечення батьків судами враховується, але не є визначальним.
Щодо довідки КНП Помічнянський центр первинної медико-санітарної допомоги від 05 травня 2025 року, в якій зазначено, що ОСОБА_3 , 15 травня 2024 року знаходиться на обліку у лікаря-педіатра КНП «Помічнянський ЦПМСД» від 22 травня 2024 року, в якій зокрема зазначено, що батьком завжди цікавиться здоров`ям дитини, варто зауважити, що вказана довідка жодним чином не доводить, що відповідачка, як мати, не цікавиться здоров`ям дитини, як і не надає переваги для визначення місця проживання дитини разом з батьком.
Як вже було зазначено вище, батьки зобов`язані піклуватись дітьми, зокрема і їх здоров`ям.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував того, що дитина перебуває у черзі для оформлення у дитячий садок, за місцем проживання батька, не заслуговують на увагу, оскільки не є безумовною підставою для визначення місця проживання дитини саме з ним, зокрема і з цих підстав.
Тривале проживання дитини з батьком та її логічна прихильність до нього не можуть бути виключним критерієм визначення найкращих інтересів дитини, особливо коли батько перешкоджає дитині у спілкуванні з матір`ю, створює важку психологічну атмосферу, безпідставно позбавляючи її материнського піклування.
Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що, незважаючи на наявність у батька належних житлово-побутових умов та його активну участь у вихованні дитини, визначальним у цій справі є забезпечення найкращих інтересів малолітньої дитини, з урахуванням її віку, потреб у постійному догляді та стабільному середовищі.
Донька сторін ще не досягла трьох років, потребує особливої материнської турботи, щоденного догляду та емоційної близькості з матір`ю, яка фактично здійснює за нею догляд з моменту народження, перебуває у відпустці по догляду за дитиною.
На час розгляду цієї справи в суді апеляційної інстанції, постановою Кропивницького апеляційного суду від 25 березня 2026 року у справі №387/666/25 залишено без змін рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 09 грудня 2025 року в частині визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
За викладених обставин, апеляційний суд доходить висновку, що позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів того, що визначення місця проживання малолітньої доньки сторін саме з батьком відповідає найкращим інтересам дитини.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що судом не враховано можливість нанесення психологічної травми синові позивача ОСОБА_3 , 2015 року народження, у разі окремого проживання рідних брата і сестри, колегія суддів зазначає, що визначення місця проживання малолітньої доньки з матір`ю не може свідчити про роз`єднання дітей позивача, і не є безумовною підставою для задоволення позову про визначення місця проживання дитини сторін саме з батьком, оскільки у цій справі не встановлено, що існують перешкоди для зустрічей та спілкування брата і сестри, а також те, що їх роздільне проживання призведе до руйнування родинних відносин між рідними братом та сестрою.
Апеляційний суд зауважує, що доводи апеляційної скарги в цій частині направлені на захист інтересів сина позивача ОСОБА_24 , однак спір у даній справі стосується саме визначення місця проживання спільної дочки сторін.
При цьому, між обома дітьми існує суттєва різниця у віці, відтак беручи до уваги принцип забезпечення найкращих інтересів саме ОСОБА_28 , 2024 року народження, її вік, потребу у материнському догляді, відсутність доказів неналежного виконання матір`ю своїх обов`язків, а також необхідність забезпечення стабільного та безпечного середовища для її розвитку, суд вважає правильними висновки суду першої інстанції про недоведеність підстав для визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком.
Колегія суддів зауважує, що батько безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку своєї доньки, має право та обов`язок піклуватися про її здоров`я, стан розвитку, проводити з донькою необхідну кількість часу, незалежно від того, з ким вона буде проживати більшість часу. Водночас, дитина повинна мати достатньо часу, щоб підтримувати й розвивати змістовні особисті стосунки з іншим з батьків, які є важливими для дитини. Визначення на цьому етапі місця проживання дитини з матір`ю не повинно негативно впливати на її взаємовідносини з батьком, оскільки визначення місця проживання дітей з одним з батьків не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків, що мають усвідомлювати обидва з батьків та органи у справах дітей.
Суд враховує, що способом захисту може бути пред`явлення позову про зміну місця проживання малолітньої особи, яке визначене рішенням суду. Тобто, зокрема, в разі зміни обставин, пов`язаних із віком дитини, або коли вже є рішення суду про визначення місця проживання дитини, яке не виконане, як мати дитини, так і батько не позбавлені можливості звернутися з позовом про зміну місця проживання дитини (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 вересня 2024 року в справі № 754/1447/23 (провадження № 61-6119св24)).
Більш того, колегія суддів наголошує, що батьки мають співпрацювати у забезпеченні належного контакту між кожним з них з дитиною, встановлення можливості спілкування та спільного проведення часу. Органи опіки та піклування мають надавати батькам сприяння та підтримку у цьому. При істотній зміні обставин сторони мають право ініціювати визначення іншого порядку поділу батьківського часу й відповідальності щодо дитини, зокрема спільної фізичної опіки, про що неодноразово наголошував Верховний Суд (постанови Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 750/9620/20, від 04 жовтня 2023 року в справі № 208/4667/20, від 14 грудня 2022 року у справі № 742/2571/21, від 10 січня 2024 року у справі № 183/3958/20, від 16 лютого 2024 року у справі № 465/6496/19).
Інші доводи позивача, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального та процесуального права.
Щодо доводів апеляційних скарг позивача та відповідача на додаткове рішення суду першої інстанції.
Згідно із частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.
До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.
За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.
Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх Відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Відповідно до положень статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.
Згідно з частиною першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результати вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 141 ЦПК України).
Відповідно до частин четвертої-шостої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У додатковій постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.
Наявними у матеріалах справи доказами підтверджується, що разом із відзивом на позовну заяву представник відповідачки – адвокат Пузир В. О. подав заяву про вирішення питання про стягнення судових витрат, понесених ОСОБА_2 після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Представник зазначив, що з об`єктивних поважних причин сторона відповідача не має можливості надати точний та детальний опис виконаних робіт (наданих послуг) адвокатом, оскільки рішення у справі не прийнято, всі процесуальні дії не вчинені, а тому такий опис виконаних робіт може бути надано тільки після прийняття судом рішення по суті справи (а.с.144 том 1).
В судовому засіданні 16 грудня 2025 року, до закінчення судових дебатів у справі представник відповідачки - адвокат Пузир В. О. заявив про намір подати заяву про стягнення витрат на правову допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
Після ухвалення судового рішення, 19 грудня 2025 року, на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу представником відповідачки було надано: ордер на надання правничої допомоги серії ВА № 1122672 від 12 серпня 2025 року; Договір № 27/25 про надання професійної правничої допомоги від 15 квітня 2025 року із додатками; Заявку № 2-ЦС на надання професійної правничої допомоги на підставі Договору № 27/25 про надання професійної правничої допомоги від 15 квітня 2025 року; Акт № 1 від 18 грудня 2025 року про приймання професійної правничої допомоги на підставі Договору № 27/25 від 15 квітня 2025 року; рахунок №2ЦС-27/25 від 18 грудня 2025 року (а.с.115-127 том 3).
Актом №1 про приймання професійної правничої допомоги від 18 грудня 2025 року визначено, що клієнту у період з 30 червня 2025 року по 18 грудня 2025 року надано юридичні послуги, а саме:
1) Консультація усна, з вивченням матеріалів судової справи № 387/1064/25, щодо предмету і підстав позову, які підлягають доказуванню та/або спростуванню сторонами, узгодження правової позиції з урахуванням наявних у справі доказів сторін - на загальну суму 4 000,00 грн (витрачено 1 годину часу);
2) Збір доказів і підготовка відзиву на позовну заяву у справі № 387/1064/25:
1) складання та подання до суду відзиву на позовну заяву немайнового характеру (дві вимоги: аліменти та визначення місця проживання дитини) відправлено іншим учасникам та в суд засобами АТ «Укрпошта»;
2) складання клопотання про залишення позову без розгляду (подано в додатки до відзиву) - (01.07.2025 - 15.07.2025) на загальну суму 8 000,00 грн і витрачено 2 години часу);
3) Складання і відправка пояснень до служби у справах дітей щодо доцільності визначення місця проживання дитини у справі № 387/1064/25 (30.07.2025) на загальну суму 4 000,00 грн (витрачено 1 годину часу);
4) Участь представника у судовому засіданні у справі № 387/1064/25, яке відбулось 12 серпня 2025 року на загальну суму 10 000,00 грн (витрачено 2,5 години часу);
5) Участь представника у судовому засіданні у справі № 387/1064/25, яке відбулось вересня 2025 року на загальну суму 2000,00 грн (витрачено 0,5 години часу):
6) Участь представника у судовому засіданні у справі № 387/1064/25, яке відбулось 29 жовтня 2025 року на загальну суму 10 000,00 грн (витрачено 2,5 години часу);
7) Участь представника у судовому засіданні у справі № 387/1064/25, яке відбулось 19 листопада 2025 року на загальну суму 6000,00 грн (витрачено 1,5 години часу);
8) Участь представника у судовому засіданні у справі № 387/1064/25, яке відбулось 02 грудня 2025 року на загальну суму 10 000,00 грн (витрачено 2,5 години часу);
9) Участь представника у судовому засіданні у справі № 387/1064/25, яке відбулось 16 грудня 2025 року на загальну суму 6 000,00 грн (витрачено 1,5 години часу).
Загальна сума грошових коштів до оплати за надані послуги згідно зазначеного Акту становить 60 000,00 грн (4000,00 грн + 8000,00 грн + 4000,00 грн + 10 000,00 грн + 2000,00 грн + 10 000,00 грн + 6000,00 грн + 10 000,00 грн + 6000,00 грн).
При наданні Клієнту вище перелічених послуг Адвокатським об`єднанням понесено додаткові витрати на суму 2 794,61 грн, а саме витрати на послуги відправки відзиву через АТ «Укрпошта», що підтверджується чеком №273, списком № 9666, на суму 115,00 грн, витрати на відправку до Служби у справах дітей письмових пояснень, що підтверджується чеком № 236, списком № 10389, відправлення № 0505346335062 на суму 80,00 грн, а також компенсації вартості пального витраченого адвокатом на прибуття в судові засідання з м. Кропивницький до с-ща Добровеличківка власним автотранспортом, на суму 1 299,83 грн, що підтверджується чеком № 86978 від 12 серпня 2025 року та на суму 1299,78 грн згідно чеку № 57013 від 29 жовтня 2025 року. Загальна сума грошових коштів до оплати за надані послуги згідно зазначеного Акту становить 62 794,61 грн (60 000,00 грн + 2794,61 грн).
24 грудня 2025 року від ОСОБА_1 до суду надійшла заява, в якій останній просив відмовити в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення (а. с. 145-146 том 3).
Встановивши, що розмір заявлених витрат на професійну правничу допомогу заявленій відповідачкою сумі є завищеним, неспівмірним зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг, а також врахувавши заперечення відповідача щодо розміру заявлених витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15 195 грн.
За змістом ч. 1 ст. 138 ЦПК України витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони.
Враховуючи, що вимоги представника відповідачки щодо компенсації його витрат, пов`язаних з проїздом з м. Кропивницького до селища Добровеличківка для участі у проведенні судового засідання, не підтверджені належними та допустимим доказами понесення таких витрат, оскільки з квитанцій неможливо встановити платника коштів за пальне та неможливо перевірити дійсний та необхідний розмір витрат, пов`язаних із приїздом адвоката, що не узгоджуються з положеннями ст.138 ЦПК України, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що такі витрати не підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 3 ст. 168 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Враховуючи, що понесені стороною позивача витрати за послуги відправки кореспонденції в загальному розмірі 195,00 грн підтверджені належними доказами, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що такі витрати підлягають стягненню з позивача.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги відповідачки про безпідставність зменшення судом першої інстанції розміру витрат на професійну правничу допомогу враховуючи таке.
Відповідно до положень статей 137, 141 ЦПК України суд при вирішенні питання про розподіл витрат на правничу допомогу не обмежується лише встановленням факту їх понесення, а зобов`язаний перевірити їх реальність, необхідність та розумність, а також співмірність із складністю справи, обсягом наданих послуг і витраченим часом. Таким чином, сам по собі факт укладення договору та підписання акта приймання-передачі наданих послуг не є безумовною підставою для стягнення всієї заявленої суми.
Посилання ОСОБА_2 на недопустимість втручання суду у договірні відносини між адвокатом та клієнтом є безпідставними, оскільки суд не змінює умов такого договору, а лише визначає розмір витрат, що підлягають компенсації іншою стороною спору, виходячи з критеріїв, встановлених процесуальним законом.
Як слідує з мотивувальної частини рішення, суд першої інстанції врахував характер та складність справи, яка не є надмірно складною, кількість та тривалість судових засідань, обсяг підготовлених процесуальних документів, а також заперечення відповідача щодо розміру заявлених витрат. З огляду на це суд дійшов обґрунтованого висновку про їх часткову компенсацію у сумі 15 195 грн, що відповідає критеріям розумності та співмірності.
Твердження представника відповідачки про те, що позивач не довів неспівмірність витрат, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, оскільки обов`язок оцінки співмірності витрат покладено саме на суд, який вправі здійснювати таку оцінку з урахуванням усіх обставин справи, незалежно від активності сторін.
Отже, зменшуючи розмір витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції діяв у межах наданих йому повноважень, із дотриманням принципів змагальності та диспозитивності, а наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з наданою судом оцінкою доказів і не дають підстав для зміни чи скасування судового рішення в цій частині.
Доводи апеляційної скарги позивача щодо необґрунтованості розміру стягнутих витрат на професійну правничу допомогу та їх неспівмірності виконаним адвокатом роботам і витраченому часу є безпідставними.
Суд першої інстанції, вирішуючи питання про розподіл витрат на правничу допомогу, виходив із критеріїв, визначених статтями 137, 141 ЦПК України, зокрема врахував складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг, час, витрачений на їх виконання, а також принцип розумності та співмірності таких витрат. Саме з урахуванням наведених обставин суд дійшов висновку про необхідність зменшення заявленої суми витрат, що відповідає усталеній судовій практиці та вимогам процесуального закону.
Посилання апеляційної скарги позивача на те, що значна частина доказів на підтвердження витрат була подана лише разом із заявою про ухвалення додаткового рішення, не свідчить про незаконність оскаржуваного рішення. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України такі докази можуть бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови заявлення відповідного клопотання до закінчення судових дебатів. Як встановлено судом, заява про розподіл судових витрат була подана у визначеному законом порядку, а тому підстави для залишення її без розгляду відсутні.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, їх правовою кваліфікацією, повно і всебічно встановив обставини справи та надав належну правову оцінку наявним у справі доказам.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Виходячи з викладеного, судом першої інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, не порушено норми процесуального права.
З підстав, передбачених статтею ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Калінка-Бондар Олександра Богданівна, на рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 16 грудня 2025 року та на додаткове рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 26 грудня 2025 року та апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Пузир Владислав Олександрович, на додаткове рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 26 грудня 2025 року слід залишити без задоволення, а рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 16 грудня 2025 року та додаткове рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 26 грудня 2025 року – без змін.
Керуючись ст. 367, 368, 371, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Калінка-Бондар Олександра Богданівна, на рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 16 грудня 2025 року та на додаткове рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 26 грудня 2025 року та апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Пузир Владислав Олександрович, на додаткове рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 26 грудня 2025 року, залишити без задоволення.
Рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 16 грудня 2025 року та додаткове рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 26 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 14.05.2026.

Головуючий С.М. Єгорова

Судді О.Л. Карпенко

С.І. Мурашко