СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2026 року м. Харків Справа № 922/634/26 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Стойка О.В., суддя Істоміна О.А. , суддя Попков Д.О.

за участю секретаря судового засідання Семченко Ю.О.,
та представників сторін:
від позивача: Горбачова О.А..- представник;
від відповідача: Яно С.С. – представник (приєднався в процесі розгляду справи);

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "БК "Форт-Пост", м. Харків на ухвалу Господарського суду Харківської області від 04.03.2026 у справі № 922/634/26

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінрайт", м. Харків

до Товариства з обмеженою відповідальністю "БК "Форт-Пост", м. Харків 

про стягнення 3191410,26 грн.

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрайт» (далі – Позивач) звернулось до Господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «БК «Форт-Пост» (далі - Відповідач) про стягнення заборгованості за Кредитним договором №294/21 від 06 липня 2021 року у розмірі 3191410,26 грн за основною сумою кредиту.
Одночасно з позовною заявою Позивач звернувся з заявою про забезпечення позову (вх.№4269/24 від 29.11.2024), в якій просив суд до вирішення спору по суті забезпечити позов шляхом заборони проведення реєстраційних дій щодо нерухомого майна, належного Відповідачу - нежитлових приміщень цокольного поверху №100-:-115 загальною площею 253,6 кв.м., 1–го поверху № 108/-:-125 загальною площею 377,2 кв.м. в житловому будинку літ. «А-16», що знаходиться за адресою: Харківська область, місто Харків, вулиця Цілиноградська, будинок 48-В, та належить ТОВ «БК «ФОРТ–ПОСТ» на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер:10934485, виданий 15.10.2013, видавник Реєстраційна служба Харківського міського управління юстиції Харківської області. Також Позивач вказував про відсутність підстав до застосування заходів зустрічного забезпечення позову.
Означена заява мотивована існуванням обставин, які можуть ускладнити або взагалі унеможливити виконання рішення у даній справі в разі його винесення на користь Позивача, зокрема, через дії Відповідача, який може відчужити належне йому майно на час розгляду судом спору у даній справі, що матиме наслідком утруднення або неможливість виконання рішення суду в даній справі у випадку задоволення позову.
Ухвалою господарського суду Харківської області від 04.03.2026 по справі № 922/634/26 задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрайт», вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони проведення реєстраційних дій щодо нерухомого майна, належного Відповідачу – Товариству з обмеженою від повільністю «БК «ФОРТ–ПОСТ» (61060, м. Харків, проспект Льва Ландау, буд. 171, код ЄДРПОУ 33412743): нежитлові будівлі приміщення цокольного поверху №100-:-115 загальною площею 253,6 кв.м., 1–го поверху № 108/-:-125 загальною площею 377,2 кв.м. в житловому будинку літ. «А-16», що знаходиться за адресою: Харківська область, місто Харків, вулиця Цілиноградська, будинок 48-В, та належить ТОВ «БК «ФОРТ–ПОСТ» на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер:10934485, виданий 15.10.2013, видавник Реєстраційна служба Харківського міського управління юстиції Харківської області.
Суд вважав обґрунтованими доводи Позивача щодо можливості вчинення Відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після подання позову до суду разі задоволення позовних вимог, оскільки Відповідач, виступаючи зареєстрованим власником спірної майна, може розпорядитись вищевказаним майном шляхом вчинення дій (правочинів) щодо нього на користь будь-яких третіх осіб та/або вчинити дії щодо зміни об`єкта нерухомого майна (зміна цільового призначення та/або поділ/об`єднання тощо), що, в свою чергу, призведе до неможливості реального поновлення інтересів Позивача в межах даної справи.
Суд зазначив, що заходи забезпечення позову є тимчасовими на період вирішення спору по суті та спрямовані на збереження існуючого становища до розгляду спору по суті, оскільки обрані заходи забезпечення позову на період розгляду судом спору не будуть перешкоджати діяльності Відповідача та не позбавлять останнього його прав на володіння та користування вказаним нерухомим майном, а лише тимчасово обмежать його право розпоряджатись вказаним об`єктом нерухомого майна.
Відповідач, не погодившись з ухвалою суду, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив ухвалу господарського суду скасувати та задовольнити його заяву про забезпечення позову.
Зокрема, скаржник вважав, що суд першої інстанції при розгляді даного питання дійшов помилкового висновку про задоволення заяви Позивача, оскільки:
-застосування заходів забезпечення позову спричинить неможливість здійснення будь- яких дій в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, у тому числі і права довгострокового користування спірним майном (оренди), що є основним видом діяльності Відповідача та буде економічно не вигідним для нього;
-суд не звернув уваги, що заява Позивача не містила будь-яких пропозицій щодо зустрічного зобов`язання, що спричинить порушення майнового інтересу Відповідача та призведе до негативних наслідків;
-судом не досліджено співмірність вжиття таких заходів в межах предмету позову, оскільки оціночна вартість предмету нерухомості значно перевищує ціну позову;
- суд залишив поза увагою, що заява Позивача ґрунтується виключно на припущеннях та неправдивих доводах, ним не обґрунтовано належним чином необхідності вжиття заходів до забезпечення позову, не надано жодного належного, допустимого та достовірного доказу імовірності утруднення виконання або неможливості виконання рішення господарського суду в майбутньому в разі невжиття таких заходів;
Крім того, апелянт просив поновити пропущений строк на подання додаткових доказів, зокрема, довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 01.04.2026р.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 23.04.2026 року відкрито апеляційне провадження за даною апеляційною скаргою та призначено справу до розгляду на 06.05.2026 о 12:15. Також в зазначеній ухвалі Позивачу, окрім відзиву на апеляційну скаргу, запропоновано надати свої міркування щодо заявленого Відповідачем клопотання про поновлення строку на подання додаткових доказів.
Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, за змістом якого заперечував проти задоволення апеляційної скарги, зазначивши, що судом першої інстанції прийнято законну та обґрунтовану ухвалу, оскільки Відповідач не виконав зобов`язань за спірним кредитним договором, як щодо суми основного боргу так і процентів за користування кредитом, протягом тривалого часу не приймав участі у вирішенні справи та не висловлював зацікавленості. Він вважав, що заходи забезпечення позову є адекватними та співмірними з предметом спору, що дозволять захистити право Позивача, оскільки існують обґрунтовані підстави вважати, що майно, належне Відповідачу може бути відчужене на користь третіх осіб, що підтверджує процес поділу.
Крім того, Позивач заперечив проти поновлення строку на подання додаткових доказів за мотивами їх неповажності, а також недостовірності даних щодо вартості майна зазначеного у довідці через перебування об`єктів нерухомості у процесі поділу.
Розглянувши клопотання Відповідача про поновлення строку на подання додаткових доказів та долучення вказаних доказів, колегія суддів зазначає наступне. 
Відповідно до ч. 1 ст. 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Стаття 269 ГПК України визначає межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3 даної статті).
Відповідач обґрунтовує неможливість подання до суду першої інстанції відповідних доказів через неотримання копії заяви про забезпечення позову та неповідомленням про час та місце розгляду справи.
Разом з тим, за змістом ст.140 ГПК України передбачений особливий порядок розгляду заяви про забезпечення позову, який характеризується скороченим (не пізніше двох днів з дня її надходження) строком її розгляду судом та, як правило, без повідомлення учасників справи.
Проте процесуальне право іншої сторони - відповідача - на наведення своїх доводів, міркувань та заперечень проти вищенаведеної заяви позивача про забезпечення позову, подання доказів, а також права на відшкодування можливих збитків через вжиття відповідних заходів, забезпечується, зокрема, нормами ст.ст.143, 145,146 ГПК України, які передбачають можливість заміну одного заходу забезпечення позову іншим, або взагалі його скасування внаслідок розгляду судом відповідного вмотивованого клопотання відповідача.
Оскільки клопотання Позивача про забезпечення позову було заявлено ним разом з поданням позовної заяви, воно розглядалося судом без виклику та повідомлення учасників справи, заявляння Відповідачем наведених в апеляційній скарзі заперечень щодо заяви та подання нових доказів може бути реалізоване ним шляхом подання клопотання про скасування або заміну заходу забезпечення позову із доданням відповідних доказів.
Судова колегія зазначає, що апеляційний господарський суд перевіряє законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду саме на момент його ухвалення судом першої інстанції на підставі обставин, які були з`ясовані на основі доказів, що були подані до місцевого господарського суду. В той же час, наданим Відповідачем до суду апеляційної інстанції доказам, а саме довідці про оціночну вартість об`єкта нерухомості не надавалася оцінка судом першої інстанції під час винесення оскаржуваного рішення, оскільки вона датована 01.04.2026, в той час, як оскаржувана ухвала прийнята судом04.03.2026.
Отже наведені Відповідачем доводи щодо неможливості надання додаткового доказу щодо вартості цього майна в суді першої інстанції -не беруться судовою колегією до уваги в силу ст.269 ГПК України, оскільки вони не були предметом дослідження суду першої інстанції при вирішенні ним відповідного процесуального питання та можливість реалізації такого права апелянтом не втрачена відповідно до вимог ст.ст.143,145 ГПК України.
За таких обставин клопотання Відповідача про долучення додаткових доказів не підлягає задоволенню.
В судовому засіданні апеляційної інстанції 06.05.2026року представник Відповідача просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та підтримав доводи апеляційної скарги.
Представник Позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві, просив оскаржувану ухвалу залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, дискреційні повноваження суду апеляційної інстанції щодо обсягів перегляду справ обмежуються доводами та вимогами апеляційної скарги. Виключення з цього правила можливе лише у разі, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України).
Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову унормовані у статті 136 Господарського процесуального кодексу України, згідно з положеннями частини 1 якої господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 137 цього Кодексу заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом (частина 2 статті 136 Господарського процесуального кодексу України).
Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.
Забезпечення позову - це вжиття заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача (пункт 8.8 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2021 у справі № 914/1570/20). Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити тощо. Метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 21.03.2024 у справі № 910/15328/23, від 01.05.2023 у справі № 914/257/23, від 06.03.2023 у справі № 916/2239/22.
За загальним правилом достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Водночас слід зазначити, що законом не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення із заявою про забезпечення позову, а тому суди в кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересів), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії.
Крім того, заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає оцінку співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності прав чи законних інтересів, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він просить накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Заходи забезпечення позову повинні узгоджуватись з предметом та підставами позову, можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати права інших осіб.
Обрання належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову гарантує дотримання принципу співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти балансу інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, сприяє фактичному виконанню судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, забезпечує ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.
При цьому сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову.
Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 24.04.2024 у справі № 754/5683/22 при застосуванні заходів забезпечення позову ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.
Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.
Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.
Так, в обґрунтування поданої заяви, Позивач посилався на те, що на цей час існують обставини, які можуть ускладнити або взагалі унеможливити виконання рішення у даній справі, в разі його винесення на користь Позивача, зокрема, через перебування належного Відповідачу на праві власності нерухомого майна у процесі поділу, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №432244603 від 20.06.2025.
Окрім того, з дня укладення Договору відступлення права вимоги -15.10.2024 між АТ «БАНК СІЧ» (первісним кредитором) та Позивачем (новим кредитором), Відповідачем не вчинено жодних дій, спрямованих на погашення простроченої заборгованості.
З таких обставин, Позивач вважав, що заборона на вчинення реєстраційних дій буде запобігати ухиленню Відповідача від виконання рішення суду, у випадку задоволення позовних вимог і такий вид забезпечення позову не порушуватиме його право володіння або користування майном.
Відповідно до п.4, п.5 ч.1 ст.137 Господарського процесуального кодексу України, позов забезпечується, зокрема, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» установлено, що державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень є офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Частиною 1 ст. 4 вказаного Закону врегульовано, що державна реєстрація базується на таких основних принципах: обов`язковості державної реєстрації в Єдиному державному реєстрі; публічності державної реєстрації в Єдиному державному реєстрі та документів, що стали підставою для її проведення; врегулювання відносин, пов`язаних з державною реєстрацією, та особливостей державної реєстрації виключно цим Законом; державної реєстрації за заявницьким принципом; єдності методології державної реєстрації; об`єктивності, достовірності та повноти відомостей у Єдиному державному реєстрі; внесення відомостей до Єдиного державного реєстру виключно на підставі та відповідно до цього Закону; відкритості та доступності відомостей Єдиного державного реєстру.
Пунктом 2 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» передбачена така підстава для відмови у державній реєстрації, як «у Єдиному державному реєстрі містяться відомості про судове рішення щодо заборони проведення реєстраційної дії».
Отже, заборона вчинення дій (у даному випадку, реєстраційних) є одним із визначених законом способів забезпечення позову, який передбачений зокрема Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», а також відповідає п.4 ч.5 ст.137 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою допускається накладення заборон на вчинення органами державної влади певних дій, якщо ці конкретні дії стосуються предмету спору.
Колегія суддів зазначає, що вжиття заходів забезпечення позову в обраний судом спосіб не порушує принципів змагальності і процесуальної рівності сторін, оскільки мета забезпечення позову - це негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення, а також перешкоджання завдання шкоди Позивачу.
Заходи забезпечення позову є тимчасовими на період вирішення спору по суті та спрямовані на збереження існуючого становища до розгляду спору по суті з метою зупинення вчинення під час розгляду справи дій, які матимуть відповідні юридичні наслідки, що можуть призвести до ускладнення чи унеможливлення виконання судового рішення в разі задоволення позову.
Що стосується не дослідження судом співмірності вжиття таких заходів в межах предмету позову, оскільки оціночна вартість предмету нерухомості значно перевищує ціну позову, то така обставина жодним чином не впливає на законність оскаржуваної ухвали про забезпечення позову станом на момент її поставлення, оскільки обставини такої неспівмірності не були заявлені суду першої інстанції та відповідна можливість Відповідачем не втрачена.
За тих же мотивів судова колегія вважає безпідставними доводи апелянта щодо порушення його права на здачу майна в дострокову оренду, оскільки такі обставини не заявлялися суду першої інстанції.
Заборона вчинення будь-якими особами дій (в т.ч. реєстраційних) щодо спірного об`єкта нерухомого майна та заборона його реалізації є безпосередньо пов`язаними заходами із предметом позову про стягнення кредитної заборгованості, оскільки задоволення вимог Позивача, у разі вирішення спору на його користь, може бути реалізоване, у тому числі, за рахунок майна, належного Відповідачу.
Невжиття відповідного заходу може нівелювати ефективність судового захисту, у разі задоволення позовних вимог, оскільки, спірне майно вже буде реалізовано.
Колегія суддів зазначає, що заходи забезпечення позову є тимчасовими на період вирішення спору по суті та спрямовані на збереження існуючого становища до розгляду спору по суті з метою зупинення вчинення під час розгляду справи дій, які матимуть відповідні юридичні наслідки, що можуть призвести до ускладнення чи унеможливлення виконання судового рішення в разі задоволення позову.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що заява про забезпечення позову не містила зустрічного зобов`язання, то відповідно до вимог ч.1 ст. 141 ГПК України є правом суду, а не обов`язком вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Крім того, у матеріалах справи відсутнє клопотання Відповідача про зустрічне забезпечення позову.
Враховуючи наведене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у заяві про забезпечення позову Позивачем наведено належне обґрунтування та доведено належними доказами той факт, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів Позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
За таких обставин, судова колегія дійшла висновку, що ухвала господарського суду Харківської області від 04.03.2026р. у справі № 922/634/26 ґрунтується на дотриманні норм процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції. 
Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по розгляду апеляційної скарги відносяться на заявника апеляційної скарги.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 269, 270, 271, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "БК "Форт-Пост", м. Харків на ухвалу Господарського суду Харківської області від 04.03.2026 у справі № 922/634/26 - залишити без задоволення.
Ухвалу господарського суду Харківської області від 04.03.2026 у справі № 922/634/26 залишити без змін.
Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "БК "Форт-Пост", м. Харків.
Постанову може бути оскаржено до Верховного Суду у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення судового рішення або складання повного судового рішення.
Повний текст постанови підписано 15.05.2026.

Головуючий суддя О.В. Стойка

Суддя О.А. Істоміна 

Суддя Д.О. Попков