ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Володимира Винниченка 1, м. Дніпро, 49505
E-mail: inbox@dp.arbitr.gov.ua, тел. (056) 377-18-58, fax (056) 377-38-63

ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2026	м. Дніпро	Справа № 904/3493/25 (203/8388/25)	

Суддя Господарського суду Дніпропетровської області Камша Н.М., розглянувши 

заяву  ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення  
у справі:
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК Єврокредит", м. Дніпро 
до ОСОБА_1 , м. Дніпро 
про стягнення заборгованості за договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank № TDB.2021.0001.10059 від 14.04.2021 у загальному розмірі 22 015,05 грн. 

ВСТАНОВИВ:

Товариство обмеженою відповідальністю "ФК Єврокредит" (далі - позивач) звернулось до Центрального районного суду міста Дніпра із позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank № TDB.2021.0001.10059 від 14.04.2021 у загальному розмірі 22 015,05 грн., яка складається з наступних сум: 8 869,42 грн. - заборгованість за кредитом (у тому числі прострочена), 13 145,63 грн. - заборгованість по відсотках (у тому числі прострочена). 
Вказаний позов прийнято до розгляду в межах справи № 904/3493/25 про неплатоспроможність ОСОБА_1 . 
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 28.04.2026 позовні вимоги задоволено частково, а саме: стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК Єврокредит" 8 869,42 грн. - основного боргу за кредитом, 975,94 грн. - витрат по сплаті судового збору та 5 000,00 грн. - витрат на професійну правничу допомогу; в задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
04.05.2026 до суду від відповідача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, в якій він просить суд ухвалити додаткове рішення про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 5 971,00 грн. 
Відповідно до частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. 
Згідно з частиною 1 статті 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Судом було враховано, що за визначенням положень частини 3 статті 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.
Враховуючи викладене, з урахуванням того, що предметом розгляду поданої відповідачем заяви є стягнення лише судових витрат щодо правничої допомоги, господарський суд вважав за необхідне прийняти заяву про ухвалення додаткового рішення до розгляду в порядку розгляду без повідомлення учасників справи за наявними матеріалами.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 06.05.2026 було постановлено наступне:
- прийнято до розгляду заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення;
- вирішено здійснювати розгляд заяви без виклику сторін за наявними матеріалами;
- запропоновано позивачу: надати відзив на подану заяву про розподіл судових витрат;
- роз`яснено учасникам судового процесу, що відповідно до частини 3 статті 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.
Позивач про розгляд заяви повідомлений належним чином, оскільки згідно з довідкою Господарського суду Дніпропетровської області про доставку електронного листа встановлено, що 06.05.2026 о 20:20 год. Товариством обмеженою відповідальністю "ФК Єврокредит" було отримано ухвалу суду від 06.05.2026, якою прийнято позовну заяву до розгляду та запропоновано позивачу подати до суду відзив на заяву про ухвалення додаткового рішення (а.с. 166).
При цьому суд відзначає, що частиною 7 ст. 6 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
За змістом ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є, зокрема, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.
Водночас, якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення (ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України).
Враховуючи вказане, судом встановлено, що ухвала суду від 06.05.2026 вважається врученою відповідачеві 07.05.2026, що підтверджується залученою до матеріалів справи довідкою про доставку електронного листа (а.с. 166).
Однак, станом на 18.05.2026 позивачем відзиву на заяву відповідача про ухвалення додаткового рішення подано не було. 
За вказаного, судом враховано, що положеннями частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України передбачене право суду вирішити спір за наявними матеріалами справи за відсутності відзиву.
У даному випадку позивач не скористався своїм правом на подання відзиву на заяву, тому суд розглядає заяву за наявними матеріалами.
Розглянувши заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат, дослідивши матеріали справи та докази, оцінивши їх у сукупності, суд зазначає таке.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
З дотриманням приписів процесуального законодавства, відповідач у відзиві на позов зазначив попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, а саме: 10 000,00 грн. - послуги адвоката з представництва у суді. 
У поданій до суду заяві про ухвалення додаткового рішення відповідач заявляє про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 971,00 грн. - пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до статтею 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до частин першої та другої статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).
Частиною четвертою статті 126 ГПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Положеннями статті 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Право особи на отримання правової допомоги під час розгляду справи у суді гарантоване статтею 131-2 Конституції України, статтею 16 ГПК України, відповідними положеннями Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".
Відповідно до статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
У статті 30 вказаного Закону визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).
У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 вказано, що метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості: ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 ГПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 ГПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;
3) розподіл судових витрат (ст. 129 ГПК України).
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу адвоката в сумі 10 000,00 грн. відповідачем надано наступні докази: ордер на надання правничої допомоги № 1688410 від 13.03.2026 (а.с.132); докази зміни прізвища адвоката з Войтович на Савченко (свідоцтво про шлюб) (а.с. 142); договір про надання правової допомоги № б/н від 13.03.2026 (а.с. 159-161); детальний опис робіт (наданих послуг) № 1 від 06.04.2026, виконаних адвокатом Савченко (дошлюбне прізвище Войтович) Л.В. на виконання умов договору про надання правової допомоги № б/н від 13.03.2026 (а.с. 162); Акт прийому-передачі наданих послуг № 1 від 06.04.2026 до договору про надання правової допомоги № б/н від 13.03.2026 (а.с. 161 на звороті).
Так, 13.03.2026 між адвокатом Савченко (дошлюбне прізвище Войтович) Людмилою Василівною (далі - адвокат) та Бочкарь Олесею Павлівною (далі - клієнт) був укладений договір про надання правової допомоги № б/н від 13.03.2026 (далі - договір), за умовами пункту 1.1. якого адвокат приймає доручення клієнта щодо надання правової допомоги з питань захисту прав і представництва інтересів клієнта у справі № 904/3493/25 (203/8388/25) за позовом Товариства обмеженою відповідальністю "ФК Єврокредит" до Бочкарь Олесі Павлівни про стягнення заборгованості, а клієнт зобов`язується виплатити адвокату за надані юридичні послуги гонорар, а також відшкодувати фактичні витрати адвоката, пов`язані з виконанням доручення клієнта. 
У пункті 4.1. договору сторони погодили, що договір укладений на один рік та набирає чинності з моменту його підписання. 
Згідно з пунктом 1.2. договору адвокат надає клієнту наступні послуги: консультування клієнта, визначення правової позиції, складання (написання) відзиву на позовну заяву та подача його до суду. 
У розділі 3 договору сторони погодили гонорар і фактичні витрати, зокрема:
- за послуги щодо надання правової допомоги клієнт виплачує адвокату гонорар у розмірі 10 000,00 грн. (пункт 3.1. договору);
- за домовленістю сторін, вартість послуг адвоката буде сплачена протягом 6-ти місяців після розгляду справи по суті, прийняття судом рішення та набрання таким рішенням законної сили, незалежно від результату розгляду справи (пункт 3.2. договору);
- розмір гонорару може бути змінений (збільшений або зменшений) у зв`язку з істотним збільшенням або зменшенням об`єму допомоги, яка надається (пункт 3.3. договору);
- фактичні витрати, пов`язані з виконанням доручення клієнта складаються з витрат на оплату роботи фахівців, висновки яких запитуються адвокатом, транспортних витрат, витрат, пов`язаних з відрядженням, оплати друкарських, копіювальних і інших технічних робіт, перекладу і нотаріального завірення документів, оплати телефонних розмов, судового збору тощо (пункт 3.4. договору);
- адвокат зобов`язується заздалегідь погоджувати фактичні витрати і їх розмір з клієнтом (пункт 3.5. договору);
- клієнт зобов`язується відшкодовувати адвокату усі погоджені фактичні витрати окремо від гонорару (пункт 3.6. договору).
У подальшому, 06.04.2026 сторони підписали детальний опис робіт (наданих послуг) № 1 від 06.04.2026, виконаних адвокатом Савченко (дошлюбне прізвище Войтович) Л.В. на виконання умов договору про надання правової допомоги № б/н від 13.03.2026, а також Акт прийому-передачі наданих послуг № 1 від 06.04.2026 до договору про надання правової допомоги № б/н від 13.03.2026, за умовами яких на виконання умов договору про надання правової допомоги № б/н від 13.03.2026 адвокат надав наступні послуги:
1) усна консультація, яка за кількістю витраченого часу склала 1 годину вартістю 2 000,00 грн.;
2) складання відзиву на позовну заяву про стягнення заборгованості у справі №904/3493/25 (203/8388/25), кількість витраченого часу на складання якого, за об`ємом 6 сторінок, склала 5 годин вартістю 8 000,00 грн. 
За підсумком в Акті наданих послуг сторонами визначено, що загальна вартість наданих послуг складає 10 000,00 грн. та сторони не мають претензій одна до одної.
При цьому у поданій до суду заяві про ухвалення додаткового рішення відповідач щодо розрахунку розміру судових витрат, які він просить стягнути з позивача у зв`язку із розглядом справи, зазначає таке:
- інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог;
- у позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача грошові кошти в загальному розмірі 22 015, 05 грн., однак суд задовольнив позовні вимоги частково, а саме: стягнув з відповідача заборгованість у розмірі 8 869, 42 грн., таким чином відсоток незадоволених позовних вимог (тобто в цій частині рішення ухвалено на користь відповідача) становить 59, 71 %;
- повний розмір витрат відповідача на правничу допомогу становить 10 000, 00 грн., тому з позивача на користь відповідача підлягають стягненню грошові кошти у розмірі 5 971 грн. (10 000 грн. х 59, 71%).
З приводу вказаного суд зазначає, що критерії оцінки поданих заявником доказів суд встановлює самостійно у кожній конкретній справі, виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що суди застосовують як джерело права згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.
Як вказала колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 07.11.2019 по справі № 905/1795/18, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
У додатковій постанові Верховного Суду від 17.09.2020 у справі № 916/1777/19 зазначено, що вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі. Чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань. Чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами. Та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.
Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Судом враховано, що згідно з висновком про застосування норм права, який викладений в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у постанові від 03.10.2019 по справі №922/445/19, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 цього Кодексу). 
Разом з тим, суд зазначає, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (правовий висновок Верховного Суду в постанові від 24.01.2022 у справі №911/2737/17).
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7 та 9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19.
Так, дослідивши заяву відповідача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, господарський суд прийшов до висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката у розмірі 5 971,00 грн. не відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності та співрозмірності їхнього розміру, та є завищеним, оскільки:
- зміст позовних вимог та предмет позову в даній справі не охоплюють значної кількості обставин і фактів, а сама справа не відноситься до складних категорій справ. Предметом спору у даній справі була заборгованість за кредитним договором, правовідносини за яким не викликають будь-яких складнощів, судова практика щодо вказаної категорії справ є сталою та не потребує детального вивчення та аналізу станом на конкретний період у часі;
- обсяг доказів по справі, який підлягав вивченню та аналізу адвокатом, є незначним; справа є нескладною та не потребувала великої кількості часу для досвідченого адвоката;
- справу було розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін за наявними у справі матеріалами; 
- серед заяв по суті справи, та загалом, відповідачем подано лише відзив на позовну заяву на 6-ти сторінках, який не є об`ємним за змістом. 
Судом також враховано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. При цьому не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду викладена у постановах від 19.02.2020 р. у справі № 755/9215/15-ц, від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 912/1025/20. Верховним Судом на практиці неодноразово зазначено, що вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору, і суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Такі висновки викладені враховуються колегією суддів відповідно до ч.6 ст.13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", ч.4 ст.236 ГПК України.
Крім того, у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 у справі №909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі № 922/928/18, від 30.07.2019 у справі №911/739/15 та від 01.08.2019 у справі № 915/237/18).
Враховуючи принципи співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); обґрунтованістю позовних вимог; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, беручи до уваги поведінку відповідача, суд дійшов висновку про наявність підстав для покладення на позивача витрат позивача на професійну правничу допомогу в сумі 3 000,00 грн. 
Отже, зважаючи на викладене вище, заява ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України, вказані витрати на професійну правничу допомогу покладаються на позивача; стягненню з позивача на користь відповідача підлягають 3 000, 00 грн. витрат на професійну правничу допомогу; решту витрат на професійну правничу допомогу слід покласти на відповідача.
На підставі викладеного, керуючись статтями 123, 126, 129, 234, 238, 244, 256-259 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 про розподіл судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу) - задовольнити частково. 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК Єврокредит" (49001, м.Дніпро, пров. Ушинського, буд. 1, офіс 105; ідентифікаційний код 40932411) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) 3000,00 грн. - частину витрат на професійну правничу допомогу.
В іншій частині заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу - відмовити. 
Видати наказ після набрання додатковим рішенням законної сили.
Додаткове рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.
Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Повне додаткове рішення складене та підписане - 18.05.2026.

Суддя	 	Н.М. Камша