Провадження номер 2/741/713/26
Єдиний унікальний номер 741/365/26

РІШЕННЯ
іменем України

17 червня 2026 року м. Носівка

Носівський районний суд Чернігівської області у складі: 
головуючого – судді Крупини А.О., 
з участю секретаря судового засідання Богдан Н.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі Носівського районного суду Чернігівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Носівської територіальної громади в особі Носівської міської ради Чернігівської області про визнання права власності,

УСТАНОВИВ:

У березні 2026 року представник позивача адвокат Яловський Олександр Васильович, представляючи інтереси позивача ОСОБА_1 , звернувся до Носівського районного суду Чернігівської області з цією позовною заявою. Позовні вимоги представник позивача мотивував тим, що житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_1 відносився до типу колгоспного двору. Згідно зі ст. 120 ЦК УРСР в ред. 1963 р. зазначений будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами як майно колгоспного двору належав його учасникам: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності. Після ліквідації колгоспних дворів власники будинку не отримали свідоцтва та не зареєстрували права власності на житловий будинок у встановленому законом порядку. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , який на день смерті був зареєстрований та мешкав за адресою: АДРЕСА_1 . Після його смерті заведено спадкову справу № 49/2025. Спадщину за заповітом прийняв його син ОСОБА_1 , звернувшись із відповідною заявою до нотаріальної контори. 
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , яка на день смерті була зареєстрована та мешкала за адресою: АДРЕСА_1 . Після її смерті заведено спадкову справу № 244/2025. Спадщину за заповітом прийняв її син ОСОБА_1 , звернувшись із відповідною заявою до нотаріальної контори. 
У лютому 2026 року позивач звертався до Носівської державної нотаріальної контори з метою оформлення спадкових прав після померлих, але нотаріус відмовив у видачі свідоцтв про право на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок, а також у зв`язку з тим, що за життя спадкодавці офіційно не зареєстрували право власності, а сам будинок відносився до типу колгоспного двору, і на даний час змінити статус двору неможливо. Окрім того, із уведенням в дію з 15.04.1991 Закону України «Про власність» колгоспні двори було ліквідовано. 
Також у лютому 2026 року позивач звертався до державного реєстратора прав на нерухоме майно з метою реєстрації права власності на відповідну частку житлового будинку. Однак державним реєстратором було відмовлено у державній реєстрації права власності. 
Саме тому представник позивачів просив визнати за ОСОБА_1 право власності: 
- на 1/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- на 1/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
- на 1/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , як за членом колишнього колгоспного двору.
Ухвалою судді від 10 березня 2026 року відкрито провадження в цивільній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 19 травня 2026 року, витребувано з Носівської державної нотаріальної контори інформаційні довідки зі Спадкового реєстру та копії спадкових справ до майна померлих ОСОБА_2 та ОСОБА_3 
19 травня 2026 року підготовче судове засідання у справі не відбулося у зв`язку з перебуванням головуючого судді у щорічній основній відпустці, підготовче судове засідання призначено на 17 червня 2026 року.
У підготовче судове засідання позивач та його представник адвокат Яловський О.В. не з`явилися, однак представник позивача подав до суду заяву, у якій указав, що він підтримує позовні вимоги та пояснення, викладені в позовній заяві, у повному обсязі, просить їх задовольнити та розглянути справу без участі позивача та представника позивача, не заперечував проти ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні (а. с. 49).
Представник відповідача Носівської ТГ в особі Носівської міської ради Чернігівської області Яма С.С. у підготовче судове засідання не з`явилася, але до початку підготовчого судового засідання надіслала до суду заяву, у якій указала, що Носівська міська рада визнає позовні вимоги, не заперечує проти їх задоволення та просить розглянути цивільну справу без участі свого представника (а. с. 49).
Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. 
Суд проводить судове засідання за відсутності учасників справи та відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідачем визнано позов.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Вивчивши й дослідивши матеріали справи, суд робить нижченаведений висновок.
Судом установлено, що згідно із записами книги погосподарського обліку за № 13/1 за 1991-1995 роки, особовий рахунок № НОМЕР_1 , домогосподарство АДРЕСА_1 відноситься до типу колгоспного двору. Станом на 15 квітня 1991 року зареєстрованими в ньому значаться ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , що підтверджується копією довідки Носівської міської ради Чернігівської області № 702/1 від 12 листопада 2025 року (а. с. 12).
У п. 6 Постанови № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» Пленум ВСУ роз`яснює, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року.
Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності.
Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.
Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.
З матеріалів справи вбачається, що станом на 15 квітня 1991 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 не втратили право на вказане домоволодіння, їхні частки в майні, яке належало ліквідованому колгоспному двору, є рівними. 
Отже, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 як членам ліквідованого колгоспного двору належало по 1/3 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 , але після ліквідації колгоспних дворів вони не отримали свідоцтв та у встановленому законом порядку не зареєстрували своє право власності на цей будинок.
ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Володькова Дівиця Ніжинського району Чернігівської області помер ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 (а. с. 8, зворот). Після його смерті відкрилася спадщина на 1/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 . На день своєї смерті ОСОБА_2 був зареєстрований по АДРЕСА_1 . На день смерті разом з ним була зареєстрована ОСОБА_3 , що підтверджується копією довідки Носівської міської ради Чернігівської області № 24/1 від 14 січня 2025 року (а. с. 9). 
Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. 
ОСОБА_2 за життя склав заповіт, посвідчений 19 червня 2018 року ОСОБА_4 , старостою сіл Володькова Дівиця, Дослідне, Кобилещина, Коробчине, Криниця, Ставок, Сулак, зареєстрований в реєстрі за № 84/1, яким все своє майно, що буде належати йому на день його смерті, де б воно не знаходилось і з чого б не складалось, а також все те, на що він за законом буде мати право, заповідав ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 42) та копією зазначеного заповіту (а. с. 38, зворот). Отже, спадкування після його смерті здійснюється за заповітом. 
Позивач є сином померлого ОСОБА_2 (а. с. 11 зворот) та його спадкоємцем за заповітом. 
Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах – уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Судом встановлено, що Носівською державною нотаріальною конторою Чернігівської області до майна померлого ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , заведено спадкову справу за № 49/2025, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а. с. 41).
Згідно з копією спадкової справи до майна померлого ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадщину після його смерті прийняв спадкоємець за заповітом ОСОБА_1 , подавши у встановлений законодавством шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори. ОСОБА_5 , ОСОБА_3 відмовилися від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , подавши заяви про відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори у встановлений законодавством шестимісячний строк. ОСОБА_1 отримав свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки, надані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та особистого селянського господарства (а. с. 37-40).
ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Ніжин Чернігівської області померла ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 (а. с. 10). Після її смерті відкрилася спадщина на 1/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 . На день своєї смерті ОСОБА_3 була зареєстрована по АДРЕСА_1 , одна, що підтверджується копією довідки Носівської міської ради Чернігівської області № 587/1 від 4 вересня 2025 року (а. с. 10, зворот). 
Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. 
ОСОБА_3 за життя склала заповіт, посвідчений 19 червня 2018 року ОСОБА_4 , старостою сіл Володькова Дівиця, Дослідне, Кобилещина, Коробчине, Криниця, Ставок, Сулак, зареєстрований в реєстрі за № 83/1, яким все своє майно, що буде належати їй на день її смерті, де б воно не знаходилось і з чого б не складалось, а також все те, на що вона за законом буде мати право, заповідала ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 46-47) та копією зазначеного заповіту (а. с. 44, зворот). Отже, спадкування після її смерті здійснюється за заповітом. 
Позивач є сином померлої ОСОБА_3 (а. с. 11 зворот) та її спадкоємцем за заповітом. 
Судом встановлено, що Носівською державною нотаріальною конторою Чернігівської області до майна померлої ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , заведено спадкову справу за № 244/2025, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а. с. 45).
Згідно з копією спадкової справи до майна померлої ОСОБА_3 спадщину після її смерті прийняв спадкоємець за заповітом ОСОБА_1 , подавши у встановлений законодавством шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори. ОСОБА_5 відмовився від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , подавши заяву про відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори у встановлений законодавством шестимісячний строк (а. с. 37-40).
Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.
Судом установлено, що ОСОБА_1 звертався до Носівської державної нотаріальної контори з метою оформлення спадкових прав після померлих батьків на 2/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1 . Нотаріус відмовила позивачеві у видачі свідоцтв про право на спадщину на зазначене майно у зв`язку з тим, що будинок належав до типу колгоспного двору, а з введенням в дію з 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» колгоспні двори було ліквідовано, у спадкоємця відсутні правовстановлюючі документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Відмова у видачі свідоцтва про право на спадщину підтверджується копією постанови державного нотаріуса Киреєвої Л.М. № 79/02-31 від 24 лютого 2026 року (а. с. 16).
Окрім того, судом установлено, що в лютому 2026 року позивач звертався до державного реєстратора прав на нерухоме майно Ніжинської РДА Чернігівської області Походні С.М. з метою реєстрації права власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, йому було відмовлено в проведенні реєстраційних дій, оскільки відповідно до ст. 120 ЦК УРСР (у ред. 1963 р.) зазначений житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами належав колишньому колгоспному двору, а реєстрація права власності на такий об`єкт нерухомого майна як колгоспний двір законодавством не передбачена, що підтверджується копією рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій № 83459348 від 25 лютого 2026 року (а. с. 17).
Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Матеріали справи підтверджують, що на будинок АДРЕСА_1 з господарськими будівлями та спорудами виготовлена технічна документація, відповідно до якої загальна площа будинку становить 76,9 кв. м, житлова площа – 34,6 кв. м (а. с. 12-14).
Згідно з ч. 2 ст. 318 ЦК України усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. 
Відповідно до статті 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.
Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, зокрема, шляхом визнання права.
Ураховуючи встановлені обставини та вищенаведені правові норми, суд робить висновок, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, оскільки позивач має право на визнання за ним права власності на вищевказаний житловий будинок у порядку спадкування за заповітом після смерті своїх батьків та на підставі членства у колишньому колгоспному дворі, а тому позов підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
При зверненні до суду позивач ОСОБА_1 сплатив судовий збір у сумі 1064,96 грн, що підтверджується квитанцією про сплату АТ «Таскомбанк» № 3894-1454-7576-6214 від 08 березня 2026 року (а. с. 4). 
Ураховуючи, що заява представника відповідача про визнання позову подана до початку розгляду справи по суті, суд уважає за необхідне повернути позивачеві з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову. 
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 15, 328, 392, 1216, 1218, 1245, 1261, 1268, 1269, 1273, 1274 ЦК України, ст. ст. 200, 211, ч. 2 ст. 247, ст. ст. 259, 263, 264, 265, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Носівської територіальної громади в особі Носівської міської ради Чернігівської області про визнання права власності задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , право власності: 
- на 1/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 76,9 кв. м, житловою площею 42,3 кв. м з відповідною частиною господарських будівель та споруд у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; 
- на 1/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 76,9 кв. м, житловою площею 42,3 кв. м з відповідною частиною господарських будівель та споруд у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ; 
- на 1/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 76,9 кв. м, житловою площею 42,3 кв. м з відповідною частиною господарських будівель та споруд, як за членом колишнього колгоспного двору. 
Повернути з державного бюджету ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , сплачений в АТ «Таскомбанк» за реквізитами: рахунок отримувача – UA798999980313191206000025645, отримувач коштів – ГУК у Черніг.обл/тг м. Носівка/22030101, код класифікації доходів бюджету – 22030101, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код отримувача (код за ЄДРПОУ) – 37972475, судовий збір в сумі 532 (п`ятсот тридцять дві) грн 48 коп відповідно до квитанції про сплату АТ «Таскомбанк» № 3894-1454-7576-6214 від 08 березня 2026 року.
На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ;
відповідач: Носівська територіальна громада в особі Носівської міської ради Чернігівської області, код ЄДРПОУ 04061984, місцезнаходження: м. Носівка Чернігівської області, вул. Центральна, буд. 20. 
Повний текст судового рішення складено 17 червня 2026 року. 

Суддя Анатолій КРУПИНА